‫היי. אני ג'ון.‬
‫- NETFLIX מציגה -‬
‫אני כותב מחזות זמר.‬
‫אחד האחרונים מסוגי.‬
‫אז לאחרונה אני שומע צליל כזה…‬
‫לאן שאני לא הולך. מין "טיק, טיק, טיק…"‬
‫כמו פצצת זמן באיזה בי-מובי גרוע‬ ‫או סרט מצויר בשבת בבוקר.‬
‫הפתיל נדלק. השעון סופר את השניות לאחור‬
‫בעוד הלהבה מתקרבת עוד ועוד ועוד,‬
‫עד שבבת אחת…‬
‫זה הסיפור של ג'ונתן לארסון.‬
‫יום נישואים שמח,‬ ‫אני מאוד אוהב אותך.‬
‫לפני פרסי הטוני,‬
‫- רנט -‬
‫לפני הפוליצר.‬
‫לפני…‬
‫אנחנו מקדישים את הצגת הבכורה וכל הצגה‬
‫לחברנו, ג'ונתן לארסון.‬
‫…שאיבדנו אותו.‬
‫כל מה שאתם עומדים לראות, נכון.‬
‫חוץ מהחלקים שג'ונתן המציא.‬
‫התאריך הוא ה-26 לינואר, 1990.‬
‫- סופרביה‬ ‫הקראה -‬
‫המקום - שטח ההפקר הלא אופנתי והשומם‬
‫בין סוהו וגריניץ' וילג'.‬
‫- מונדאנס דיינר -‬
‫יש לי שתי אורגניות, מחשב מקינטוש, חתול,‬
‫אוסף מרשים של תקליטורים,‬
‫קסטות ותקליטים של מוזיקה של אחרים,‬
‫מדפים הכורעים תחת משקל המחזות והרומנים‬ ‫שלא אני כתבתי.‬
‫יש לי מחזמר רוק מקורי ודיסטופי…‬
‫- סופרביה -‬
‫שבשמונה השנים האחרונות של חיי כתבתי אותו,‬
‫ושכתבתי אותו, ושכתבתי אותו.‬
‫יש לי מכתבי דחייה מכל מפיק, קבוצת תיאטרון,‬
‫חברת תקליטים ואולפן סרטים שקיים.‬
‫ועוד קצת יותר משבוע…‬
‫אני אהיה בן 30.‬
‫יותר מסטיבן סונדהיים‬ ‫כשהוא העלה הצגה ראשונה בברודוויי.‬
‫- סיפור הפרברים -‬
‫מבוגר יותר מפול מקרטני כשהוא כתב‬ ‫את השיר האחרון שלו עם ג'ון לנון.‬
‫- לט איט בי -‬
‫כשההורים שלי היו בני 30,‬ ‫כבר היו להם שני ילדים.‬
‫היו להם קריירות עם משכורות קבועות, משכנתא.‬
‫עוד שמונה ימים, הנעורים שלי יסתיימו לעד.‬
‫ומה בדיוק השגתי עד עכשיו?‬
‫יום הולדת שמח.‬
‫"עצור את השעון‬
‫קח פסק זמן‬
‫זמן להתאפס‬
‫לפני שתפסיד בתחרות‬
‫עצור את התמונה‬
‫תריץ אחורה‬
‫זמן להתרכז‬
‫לפני שזה נגמר‬
‫השנים מתקצרות‬
‫פניך בקמטים מתמלאות‬
‫מרגיש כאילו אתה דורך במקום‬
‫והגאות מתחילה להלום‬
‫אל תילחץ, אל תוותר‬
‫כמו להילחם במיסים, זה לא עוזר‬
‫לפחות זה קורה רק פעם בחיים‬
‫הם שרים 'יום הולדת שמח'‬
‫ואתה רק רוצה לבכות‬
‫לא סתם עוד יום הולדת, זה 30, 90‬
‫למה אתם לא יכולים להגיד 29?‬
‫אתה מרגיש בן 22 או פחות‬
‫אתה בן 30, 1990‬
‫בום, אתה מת! מה אתה יכול לעשות?‬
‫מה אתה יכול לעשות?‬
‫מה אתה יכול לעשות?"‬
‫הכנתי עשרה עותקים.‬
‫אתה מלאך עלי אדמות.‬
‫זו הפעם האחרונה. ברצינות.‬ ‫-אני יודע.‬
‫לא, עליי.‬ ‫-אני אשלם.‬
‫אני לא רוצה שתשלם.‬ ‫-מישהו צריך להוציא את הזבל.‬
‫שמעתי שאת יוצאת מהבית של ג'ון.‬
‫סופו של עידן.‬
‫אנחנו שומעים אותו בוכה במקרר‬ ‫ברוב הבקרים. ממש עצוב.‬
‫לא, אנחנו לא מדברים על זה.‬
‫רגע, שניכם באים בשישי הבא?‬ ‫-מה קורה בשישי הבא?‬
‫הסדנה של סופרביה!‬ ‫-מפתיע שהוא לא הזכיר את זה.‬
‫זה נשמע קצת מוכר…‬
‫חבר'ה, זו ההזדמנות הכי גדולה שהייתה לי.‬ ‫זה הרגע.‬
‫הפעם הראשונה שאנשים שהם לא אנחנו‬ ‫יראו את ההצגה.‬
‫טוב שאתה לא מייחס לזה‬ ‫יותר מדי חשיבות או משהו.‬
‫אבל זה נכון. אתה מגיע לגיל מסוים,‬
‫אתה מפסיק להיות תסריטאי שממלצר‬
‫והופך למלצר עם תחביב.‬
‫בובו, אתה צריך לשאול את עצמך ברגע הזה‬
‫האם אתה נותן לפחד להוביל אותך, או לאהבה?‬
‫"פנה את המסלול‬
‫אל תוותר‬
‫נסה גישה אחרת‬
‫לפני שהכוח ייגמר‬
‫חברים משמינים‬
‫השערות על ראשך מידלדלות‬
‫אתה מרגיש כמו החובט‬
‫בקבוצה שמפשלת‬
‫אל תילחץ, אל תפרוש‬
‫אי אפשר להילחם בזה, כמו בעירייה‬
‫לפחות אתה לא לבד‬
‫גם חברים שלך שם‬
‫הם שרים 'יום הולדת שמח'‬
‫ואתה רק רוצה לברוח‬
‫למי אכפת מיום הולדת‬
‫אבל 30, 90… היי!‬
‫אתה יכול להיות אופטימי?‬
‫כבר לא ילדון תמים, לפחות‬
‫חוגג 30, 1990‬
‫בום! עבר זמנך‬
‫מה אתה יכול לעשות?‬
‫מה אתה יכול לעשות?"‬
‫פשוט התפטרת?‬
‫לא התפטרתי-התפטרתי. הודעתי על התפטרותי.‬
‫זה בדיוק אותו דבר.‬ ‫-לא, נשארו לי שבועיים.‬
‫אני מאפשר לאהבה להוביל אותי.‬
‫מה?‬
‫לרוזה יש עוד לקוח, קרייג קרנליה.‬
‫רוזה, הסוכנת שלך,‬ ‫שלא החזירה לך טלפונים שנה?‬
‫כן, זאת.‬
‫היא הזמינה את כל תעשיית התיאטרון‬ ‫לסדנת המחזמר של קרייג בשנה שעברה.‬
‫ועד ההפסקה, איזשהו מפיק‬
‫כבר כתב לו צ'ק של 10,000 דולר.‬
‫הלוואי שלא היית חושב ככה.‬
‫לעשות אומנות זה יקר.‬
‫לא, יקר לעשות אומנות פה.‬ ‫-אבל שווה כל גרוש.‬
‫זה מקסים.‬ ‫-כן, נכון?‬
‫איך תשלם על זה, ג'ונתן?‬
‫"פיטר פן וטינקרבל‬
‫מה הכיוון לארץ לעולם לא?‬
‫עיר הברקת הלכה לעזאזל‬
‫מאז שהקוסם נטש את משמרתו‬
‫ברחובות שומע קולות‬
‫ילדים אבודים ותנינים‬
‫אתה לא בקטע של‬
‫בחירות, מכשפות מרשעות‬
‫שדות פרג או אנשים מאחורי וילונות‬
‫טייגר לילי, נעלי אודם‬
‫השעון מתקתק, בזה אין ספקות‬
‫הם שרים 'יום הולדת שמח'‬
‫יום הולדת שמח!‬ ‫-והיית רוצה שהכול היה חלום‬
‫מרגיש יותר כמו יום הדין‬
‫זין.‬ ‫-30, 90…‬
‫נראה שמחכה לי סופה‬
‫אני לא רואה קשת בענן, ואתם?‬
‫חוגג 30 בשנות ה-90‬
‫תסתכלו לי בידיים, הכדור שם‬
‫אני רוצה את השלל, אבל לא מהר מדי‬
‫העולם קורא, זה עכשיו או ארץ לעולם לא‬
‫למה אני לא יכול להישאר ילד לנצח?‬
‫שלושים, תשעים‬
‫מה אני יכול לעשות?‬
‫שלושים, תשעים‬
‫מה אני יכול לעשות?"‬
‫גבירותיי ורבותיי, מחיאות כפיים ללהקה שלנו,‬
‫וגם לחבריי היקרים,‬
‫רוג'ר וקרסה על השירה.‬
‫שישי בערב.‬
‫היי, ג'ונתן, זאת דברה.‬
‫סוזן בדיוק הביאה‬ ‫את המוזיקה שלך לנשף הערב…‬
‫אבל אני לא מצליחה להפעיל את הרמקולים.‬
‫היי, פוקי.‬ ‫-היי.‬
‫איך היה בפילדלפיה?‬
‫נסעתי משדה התעופה לחדר ועידות‬ ‫וחזרתי לשדה התעופה שלוש שעות אחר כך.‬
‫נשמע מדהים.‬
‫מייקל היה שחקן מדהים.‬
‫הוא שיחק בתפקיד הראשי בכל מחזה‬ ‫בתיכון ובקולג'‬
‫ואז עברנו לניו יורק.‬
‫נמאס לי להתעורר בחמש‬
‫כדי לעמוד בתור מחוץ לבניין אקוויטי‬ ‫ולחכות כל היום,‬
‫בתפילה שהבמאי יסכים בכלל‬
‫לקבל מישהו לא מהאיגוד, ואז,‬
‫כשסוף סוף אכנס לחדר, אני אשיר…‬
‫לא יודע, שש תיבות אם יהיה לי מזל,‬ ‫לפני שיעצרו אותי,‬
‫יקראו לי בשם לא נכון -‬ ‫חואן, פדרו, קרלוס…‬
‫ושבוע אחר כך הוא מצא עבודה‬ ‫בחברת פרסום יוקרתית,‬
‫והרוויח חמש ספרות.‬
‫ביטוח רפואי, טיפולי שיניים…‬
‫הוא לא הביט אחורה.‬
‫בתור מישהו מרושש,‬
‫אתה יכול להוציא קצת פחות על תכנון מסיבות.‬
‫מה הטעם בכסף אם אי אפשר להוציא אותו‬ ‫על אנשים שאתה אוהב?‬
‫כן, רק שאין לך כסף.‬
‫אה, כן.‬ ‫-זה יושב פה כבר שבוע.‬
‫- התראת ניתוק -‬
‫אני דואג לזה.‬ ‫-כן. נראה שאתה ממש דואג.‬
‫בקרוב אני לא אהיה בסביבה‬ ‫כדי להזכיר לך לשלם חשבונות בזמן.‬
‫איך אשרוד?‬
‫זו שאלה אמיתית מאוד. מצאת שותף חדש?‬
‫הייתי קצת עסוק. הסדנה שלי בשבוע הבא.‬
‫רגע, איזו סדנה?‬
‫זה היה מצחיק.‬
‫באיזה שעה ההופעה הערב?‬
‫- פחד או אהבה? -‬
‫מתחילים בשמונה.‬
‫שמעתי שהריקודים מדהימים,‬ ‫אבל המוזיקה גרועה.‬
‫סוזן גדלה בעיירה קטנה במערב התיכון.‬
‫היא למדה ביולוגיה בקולג',‬ ‫היא חשבה שתהיה רופאה, אולי תלמד,‬
‫אבל אז היא התאהבה במחול מודרני במקום.‬
‫חלומו של כל הורה, נכון?‬
‫היא עברה לניו יורק בלי להכיר אף אחד.‬
‫ארבע שנים אחר כך היא כבר רקדה‬ ‫עם כל כוריאוגרף גדול בעיר.‬
‫פול, טרישה, מרס.‬
‫ב-1990 היא סוף סוף תצטרף ללהקה.‬
‫לא סתם תדלג מעבודה לעבודה,‬ ‫אלא תמצא בית. משפחה אומנותית.‬
‫והיא הייתה מוכנה,‬ ‫זו הייתה השנה שלה. היא ידעה את זה.‬
‫ואז היא סדקה את הקרסול בזמן חזרה גנרלית.‬
‫שישה חודשי שיקום לאחר מכן,‬
‫היא שוב רוקדת, זה פשוט…‬
‫מה שלא היה הרגע הזה, כשהיא ידעה,‬
‫פתאום היא כבר לא יודעת.‬
‫אבל סוזן אומנית אמיתית.‬
‫לא אכפת לה‬ ‫מלראות את השם שלה ב"ניו יורק טיימס".‬
‫לא משנה לה אם היא רוקדת מול חמישה אנשים‬
‫או מול 5,000.‬
‫ואז יש אותנו.‬
‫אתה יודע שאין לו כסף לכל זה, נכון?‬
‫הוא אוהב לעשות רעש, ובמיוחד בשבילך.‬
‫אחרי כל מה שעשינו בשבילו…‬
‫די!‬ ‫-…הוא עוזב.‬
‫פרדי, אני משאיר לך את קלטות האוסף שלי.‬ ‫תנגן אותן לזכרי.‬
‫קלטת "מונדאנס דיינר" המפורסמת‬ ‫של ג'ונתן לארסון.‬
‫מי לא אוהב מחזות זמר עם פרנץ' טוסט?‬
‫האמת שאלה לא רק מחזות זמר,‬ ‫זה אוסף מאוד מגוון.‬
‫מישהו פה רגיש לגבי קלטות.‬ ‫-מסתבר.‬
‫אני שמח בשבילך, באמת.‬ ‫-כן?‬
‫אני גם מאוד ממורמר ומקנא,‬
‫וקצת שונא אותך כרגע.‬
‫כאילו… הוא יוצא מפה.‬
‫ואתה הבא בתור.‬
‫חזרו אליי מאודישן בשבוע שעבר.‬ ‫-מעולה.‬
‫לשיט תענוגות.‬ ‫-מה רע בזה?‬
‫זה שיט לקוטב, אז הכול בערך.‬
‫כל הדברים רעים בזה. בקוטב.‬
‫מה שלומך?‬
‫היה שבוע ממש טוב.‬
‫טובה ספירת תאי ה-T,‬ ‫לרופא הייתה אופטימיות זהירה.‬
‫טוב, יופי. אתה נראה מצוין.‬
‫תודה, אני יודע.‬
‫אבל לשיט, אני אצטרך…‬
‫להדק את זה. להרים.‬
‫סקוט ואני היינו שרים מדריגלים בתיכון.‬
‫מה? באמת?‬ ‫-כן.‬
‫שנאתי לשיר, עשיתי את זה בשביל לזיין.‬
‫נתקלתי בסקוט בסוהו והוא ממש…‬ ‫ממש רצה לבוא.‬
‫הבנתי.‬ ‫-לא יוצא לי ללכת למסיבות של אומנים.‬
‫זה מבאס. הסמים שם תמיד הכי טובים.‬
‫סקוט מתעסק בכספים.‬ ‫-הלם.‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-אני העתיד של מחזות הזמר, סקוט.‬
‫ברוכים הבאים. אני מביא עוד משהו לשתות.‬
‫הוא קורע.‬
‫"אלה החיים‬
‫אלה החיים‬
‫בוהמיה‬
‫המקלחת במטבח, קצת סבון אני מריח‬
‫כלים בכיור, צחצח שיניים אם תצליח‬
‫האסלה בארון‬
‫תקווה שיש שם נורה‬
‫לא היום!‬
‫השותפים הזמניים הורסים לך את האוזניים‬
‫14 אנשים בארבע שנים, בינתיים‬
‫אן ומקס וג'ונתן וקרולין וקרי‬
‫דיוויד, טים… לא, טים היה רק אורח מיוני‬
‫עד ינואר‬ ‫מרגרט, ליסה, דיוויד, סוזי,‬
‫סטיבן, ג'ו וסאם‬
‫ואלסה, חלומה של גובה החובות,‬ ‫שעוד צריכה לשלם‬
‫אל תשכחו את השכנים, מישל וגיי,‬
‫יותר כמו משפחה מאשר משפחה, היי‬
‫הזמן עובר מהר, הכול מתפגר‬
‫חשבתי שכבר יהיו לי כלב, אישה וילדים‬
‫אנחנו שוקעים למצולות, אז בואו נתחיל לשתות‬
‫לפני שנתחיל לתהות, האם אלה חיים?‬
‫אלה החיים‬
‫בוהמיה‬
‫-עוד פעם!‬
‫בוהמיה"‬
‫זה היה מדהים!‬
‫כן, סקוט!‬
‫היי. כולם הולכים.‬
‫אני צריכה קצת אוויר צח.‬ ‫-טוב.‬
‫קפוא פה.‬
‫איפה המעיל שלך?‬
‫לא יודע. הוא…‬
‫בתחתית של ערימה גדולה.‬
‫זה יפה.‬
‫זו אוניית הכלא.‬
‫אה, כן.‬
‫שמעתי שמחפשים‬ ‫מורים חדשים לריקוד ב"ג'ייקובס פילו".‬
‫כן?‬ ‫-כן.‬
‫עובדים כמה שעות בשבוע ושאר הזמן חופשי.‬
‫חללי סטודיו חינם מתי שרוצים.‬
‫אפשר לדבר רגע?‬
‫אפשר לדבר על כמה מדהימה היית הלילה?‬
‫תודה.‬ ‫-אני לא צוחק.‬
‫אני יכול לראות אותך רוקדת לנצח.‬
‫חשבתי להגיש מועמדות.‬
‫לעבודה בג'ייקובס פילו.‬
‫נסענו לשם בקיץ שעבר, זוכר?‬ ‫ראינו את המופע החדש של מארק מוריס.‬
‫אה, כן!‬ ‫-כן.‬
‫זה המקום בברקשיירס?‬
‫אז את עוברת לברקשיירס?‬
‫ולא אצטרך לעבוד 30 שעות בשבוע‬ ‫בעיבוד תמלילים‬
‫כדי לשלם שכר דירה, למה לא?‬
‫אולי באמת אצליח לחזור לכושר.‬
‫טוב. כן. בסדר. קדימה. בואי נעבור.‬
‫אני רצינית.‬ ‫-גם אני רציני.‬
‫נגור בבקתת עץ, נצוד… בלוטים.‬
‫אנחנו… נאסוף סנאים.‬
‫על מה אתה מדבר?‬
‫זה הברקשיירס.‬
‫לאנשים יש שם בתי נופש. היית שם.‬
‫אני ממש מצטער. אפשר לחזור פנימה, בבקשה?‬
‫סליחה, נראה לי‬ ‫שאני מתחיל לאבד תחושה בגפיים.‬
‫אתה כזה תינוק.‬
‫קח את זה.‬
‫רק רגע.‬
‫אהבת?‬
‫חשבתי שאתה ממהר להיכנס פנימה.‬
‫לגבי העבודה בברקשיירס?‬
‫כן, זה נשמע מדהים.‬ ‫-כבר הגשתי לה מועמדות.‬
‫כן?‬ ‫-כן.‬
‫והתקבלתי.‬
‫כן? זה נהדר.‬
‫היא מתחילה ביוני.‬
‫טוב. אז זה רק לקיץ?‬
‫לא, זה קבוע.‬
‫ג'ון?‬
‫הברקשיירס? זה כל כך רחוק ממרכז העיר.‬
‫כן.‬
‫למה היא עושה את זה עכשיו?‬
‫והיא אומרת, "אני רוצה שתבוא איתי".‬
‫מה אמרת?‬ ‫-אמרתי, "אה?"‬
‫מה אני אמור להגיד? לא ידעתי מה להגיד.‬
‫כלומר, אני לא יכול לעזוב את ניו יורק.‬
‫תגיד לה שתעבור לגור איתך.‬ ‫-איפה?‬
‫אתה צריך שותף חדש, נכון?‬
‫זה שני ציפורים במכה אחת. על לא דבר.‬
‫מה לגבי הבחור שאתה יצאת איתו, דיוויד?‬
‫חשבתי שהולך לכם מצוין.‬ ‫-זה לא הסתדר.‬
‫יש קבוצת מיקוד במשרד השבוע‬
‫והם מחפשים עוד כמה אנשים.‬ ‫רוצה שארשום אותך?‬
‫כדי שתפתה אותי להצטרף לצד האפל?‬
‫לא. כדי שאוכל להכיר אותך לקולגות שלי,‬
‫ואראה להם כמה אתה מבריק.‬
‫אני לא רוצה עבודה בפרסום.‬ ‫-גם אני לא רוצה שתעבוד בפרסום.‬
‫אני רוצה שתעבוד ב… כתיבת ג'ינגלים.‬
‫תקשיב, אתה כל הזמן‬ ‫ממציא ג'ינגלים בשביל הכיף.‬
‫אתה ממציא שירים‬ ‫על דגני הבוקר שאנחנו אוכלים.‬
‫אתה יכול לקבל על זה כסף.‬ ‫-כשיפיקו את סופרביה,‬
‫ישלמו לי על המוזיקה שלי בכל מקרה, אז…‬
‫זה נכון.‬
‫- מגדלי ויקטורי -‬
‫והגענו הביתה.‬
‫אלוהים… אדירים!‬
‫מייקל זורק את המפתחות לסדרן החנייה.‬
‫לאיזה בניין מגורים יש סדרן חנייה?‬
‫פרחים טריים בלובי.‬
‫גברת זקנה ולבנה עם כלב קטנטן.‬
‫אלה החיים האמיתיים?‬
‫"די ללכת 13 בלוקים‬
‫עם 30 קילו כביסה‬
‫בקור החורף המקפיא‬
‫מספיק לעלות שישה גרמי מדרגות‬
‫או לזרוק את המפתח כי אין אינטרקום‬
‫מספיק עם חוטי חשמל פגומים‬
‫מספיק עם רצפות עקומות‬
‫מספיק לירוק משחת שיניים‬
‫על כלים מלוכלכים‬
‫בכיור האחד והיחיד‬
‫שלום לחדרי הארונות שלי‬
‫כל כך נקיים, זה מהמם‬
‫שלום לשולחן העץ המלא שלי‬
‫אני יכול להתרגל‬
‫אני יכול להתרגל אליכם‬
‫מספיק לדלג מעל אנשים ישנים‬
‫לפני שמדלת הבית שלך יוצאים‬
‫מספיק‬
‫עם אדים רעילים מתנורי גז לא חוקיים‬
‫שיכולים להתפוצץ כשאתם ישנים!‬
‫מספיק‬ ‫-עם תקרות דולפות‬
‫מספיק‬ ‫-עם חורים ברצפה‬
‫מספיק‬ ‫-עם מקלחות במטבח‬
‫בזמן שהשותף אוכל ארוחת בוקר‬
‫ואתה מרטיב לו את הקורנפלקס‬
‫שלום לרצפות פרקט חדשות ובוהקות‬
‫ממורקות כמו רגלי בחורה עשירה‬
‫שלום לך, מר מדיח היקר‬
‫אני יכול להתרגל‬ ‫-אני יכול להתרגל‬
‫אני יכול להתרגל אליכם‬
‫מספיק… עם האקזוטיות‬
‫מספיק… עם הנוירוטיות‬
‫מספיק עם כל דבר בלי נוחות ורובוטיות‬
‫אנחנו עולים ברמה‬ ‫-אנחנו עולים ברמה‬
‫לאיסט סייד‬ ‫-לאיסט סייד‬
‫לדירת יוקרה בשמיים‬
‫שלום לשומר היקר‬
‫הוא נראה כמו קפטן קנגורו, בחייכם‬
‫שלום, ידידי היקר ומה שלומך?‬
‫אני יכול להתרגל‬ ‫-אני יכול להתרגל‬
‫אני יכול להתרגל אליכם, כן!‬
‫אני יכול להתרגל‬ ‫-אני יכול להתרגל‬
‫להימשך, לעזאזל‬ ‫-להימשך, לעזאזל‬
‫אני יכול להתרגל אליכם"‬
‫זהירות מהדלת הנסגרת.‬
‫אני רציני! אני מדבר אליך, מאחורה.‬
‫זהירות מהדלת הנסגרת.‬
‫עדיין אין לך שיר?‬
‫זה לא קרה מעולם. אני… אני לא יודע.‬
‫לרוב אני כותב שיר תוך יום.‬
‫בשבוע שעבר כתבתי שיר על סוכר,‬ ‫זה לקח לי שלוש שעות.‬
‫שיר על סוכר?‬ ‫-"סוכר‬
‫הוא מזוקק, במחיר זעום‬
‫זה פשוט ענק"‬
‫למה עשית את זה?‬
‫תרגיל.‬
‫במה?‬ ‫-לראות אם אני יכול לכתוב שיר על כל דבר.‬
‫אולי תראה אם אתה יכול לכתוב שיר‬ ‫למחזמר שלך‬
‫שיוצג בפני קהל עוד שישה ימים?‬
‫איירה וייצמן, ראש מחלקת מחזות זמר‬ ‫ב"פליירייטס הורייזונס".‬
‫איש התיאטרון הראשון, ועד כה היחיד,‬
‫שהציע להקים סדנה לסופרביה.‬
‫אני מתחיל לחשוב שאולי אני לא צריך את זה.‬
‫אתה צריך את זה.‬ ‫-אתה יודע…‬
‫אתה האדם היחיד שאי פעם אמר את זה.‬
‫שתדע.‬
‫אתה אומר לי שבחמש השנים‬ ‫שאתה כותב את המחזמר הזה…‬
‫שמונה שנים, האמת.‬
‫אף אחד אחר לא אמר לך‬ ‫שחסר לך שיר לאליזבת במערכה השנייה?‬
‫אף אחד.‬
‫טוב, אני משקר.‬
‫איש אחד כן אמר את זה.‬
‫במשך שנים, הייתי חבר‬ ‫בסדנת כתיבה למחזות זמר.‬
‫"קריאת גביש נוזלי דיגיטלית‬
‫צפה בים אפרורי"‬
‫היינו מתאספים פעם בשבוע,‬ ‫הבודדים שנותרו בשבט הקטן שלנו.‬
‫היינו צופים באחד מאיתנו מגיש‬ ‫את מה שהוא עבד עליו לפאנל של, ובכן…‬
‫כותבים אמיתיים.‬
‫אגדות התיאטרון שיצרו את ההצגות בברודוויי‬
‫שאליהן היינו גוררים את הורינו בילדות…‬
‫"היום מתחלק לאיטו"‬
‫הפאנל היה משתנה כל שבוע.‬
‫"סופרים לאט‬
‫מודדים רגעים…"‬
‫בערב בו הגשתי, הייתה התרגשות בקהל‬
‫ברגע שנכנסנו למקום.‬
‫זה באמת הוא?‬
‫כן.‬
‫סטיבן סונדהיים.‬
‫טוב, אני אתחיל.‬
‫אני אבוד.‬
‫אני לא מבין מה המופע הזה.‬
‫זו ביקורת חברתית? זה מדע בדיוני?‬
‫ומבחינת המוזיקה, אותו דבר.‬ ‫זה רוק? זה ברודוויי? שניהם?‬
‫אף אחד מהם? סטיב, מה דעתך?‬
‫אני חייב להגיד שאני ממש לא מסכים, וולטר.‬
‫אני חושב שזה מחזמר שיודע בדיוק מה הוא.‬
‫כן, כמובן, כן. בהחלט.‬
‫העולם שיצרת הוא מאוד מקורי.‬
‫הוא מרתק.‬
‫הבעיה היא שלא הכי פשוט‬ ‫לעקוב אחרי הקו הרגשי.‬
‫הפרטים מפריעים לנו להתחבר לדמויות.‬
‫זה הגיוני?‬ ‫-אוקיי.‬
‫כן, אנחנו באותו ראש. ככה הרגשתי בדיוק.‬
‫אנחנו אומרים אותו דבר, אבל אחרת.‬
‫אבל המוזיקה, סליחה,‬ ‫המוזיקה לא הייתה טובה.‬
‫אני חשבתי שהשירים היו מצוינים.‬
‫כן, טוב, כן. השירים בפני עצמם.‬
‫אהבתי במיוחד את זה שהבחור שר‬ ‫בסוף המערכה הראשונה.‬
‫מילים ולחן ברמה מאוד גבוהה. כל הכבוד.‬
‫"מילים ולחן ברמה מאוד גבוהה."‬
‫תודה.‬
‫חמשת המילים האלה הספיקו‬ ‫כדי להניע אותי בשנתיים לאחר מכן.‬
‫חסר לך שיר לבחורה הצעירה.‬
‫אליזבת?‬ ‫-אליזבת. זו נקודת המפנה בהצגה.‬
‫הגיבור שלך בוחר בין שני כיוונים.‬
‫מישהו צריך להעיר אותו,‬ ‫להכניס לו היגיון לראש.‬
‫אוקיי.‬
‫זה ממש מצחיק,‬ ‫כי התכוונתי להגיד אותו דבר בדיוק.‬
‫אפשר לדבר על מוזיקאים?‬ ‫כי אם יהיו רק ארבעה,‬
‫אז אני צריך להבין‬ ‫איך להפריד את תפקידי הבאס.‬
‫זה בשבילך. בבקשה.‬
‫תודה.‬ ‫-כן.‬
‫ג'ון, זו הקראה. יהיה לך פסנתר.‬
‫כתבתי פרטיטורה לרוק.‬
‫אז אצטרך סינתיסייזר, תופים וגיטרה‬ ‫לכל הפחות…‬
‫שיר טוב צריך להישמע טוב בלי שום כלי נגינה.‬
‫טוב. בוא נעשה את השיר בא-קפלה.‬
‫יודע מה, אולי נוותר על השירים,‬
‫ואז הקהל יוכל לבוא וללכת תוך חצי שעה.‬
‫אני אבדוק את התקציב‬ ‫ואראה אם יש לי מאיפה להוציא כסף‬
‫לעוד מוזיקאי.‬ ‫-עוד שניים.‬
‫ופסנתר הוא המינימום לזה.‬
‫דיברת עם רוזה?‬
‫היי, רוזה, זה ג'ונתן לארסון, הלקוח שלך.‬
‫השארתי כמה הודעות אצל המזכירה.‬
‫רוזה סטיבנס עדיין הסוכנת שלך, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫אנחנו מדברים כל הזמן.‬
‫היא כבר שלחה את ההזמנות להגשה?‬
‫לא הרבה אישרו הגעה.‬
‫זה בסדר.‬
‫לאף אחד אין יותר קשרים בתעשייה מרוזה.‬
‫אני בטוח שהיא תביא לשם אנשים טובים בשבילך.‬
‫כן.‬
‫נתראה ביום שני.‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫יום החזרות הראשון.‬
‫ותסיים כבר את השיר. בבקשה.‬
‫תודה, איירה.‬ ‫-תודה.‬
‫תודה על כל זה. תודה.‬
‫- אתה -‬
‫אני רוצה להשאיר הודעה למר סונדהיים.‬
‫אני ג'ונתן לארסון.‬
‫היי, זו הודעה לג'ו פאפ. לברני גרסטן.‬
‫למנהל האומנותי של ארגון שוברט, ל"לה מאמא".‬
‫זה "לארסון", ל-א-ר-ס-ו-ן. לא, לא "פרסון".‬
‫זה משהו שלא נעשה מעולם. אירוע רציני.‬
‫יש לו פוטנציאל מסחרי כביר.‬
‫הכרטיסים אוזלים,‬ ‫רצינו לוודא שיהיה לכם מקום.‬
‫אני יודע שהוא עסוק. זה יהיה לי לעונג!‬
‫שום לחץ. אני מאוד רוצה שתגיע.‬
‫אז תגיע? ישמרו לו מקום.‬
‫סופרביה בפליירייטס הורייזונס. עשר בערב.‬
‫שישי בעשר בערב.‬ ‫אני מאוד מתרגש לקראת יום שישי.‬
‫לא הייתי רוצה שתפספס את זה.‬ ‫זה כל מה שאני יכול להגיד.‬
‫- התראת ניתוק אחרונה -‬
‫צריך לשים כל מחזמר של סונדהיים‬ ‫בשידור הציבורי.‬
‫טוב, "סאנדיי" זו התחלה לא רעה.‬
‫אני לא מבין למה הוא לא פשוט‬ ‫אומר לה שהוא אוהב אותה.‬
‫למה הוא לא יכול להיות אומן ולאהוב אותה?‬
‫הוא אוהב אותה.‬
‫כן, אבל הוא לא מצליח להביע את זה.‬
‫זו בעיה אישית. כן.‬
‫אני רק אומר…‬
‫גברים…‬
‫ברנדט במחוך הזה…‬
‫המותניים האלה פשוט…‬
‫איך הוא עשה את זה?‬
‫כבר פיצחת את זה?‬ ‫-אני ממש קרוב.‬
‫תתקשר אליי אם תצטרך השראה.‬ ‫-לא, אל תלך. תישאר פה.‬
‫אתה יכול לישון בחדר הישן שלך.‬
‫תכתוב את השיר, בובו.‬
‫"…עם איידס.‬
‫סנטור צפון קרוליינה, ג'סי הלמס,‬
‫חושש שהחקיקה מעבירה מסר שגוי.‬
‫אני רוצה לומר שאם מי שמזריק סמים‬ ‫וגברים הומוסקסואלים‬
‫יעצרו את פעילותם היום,‬
‫לא יהיה עוד מקרה של איידס במדינה‬
‫מלבד אלה שכבר חלו.‬
‫מבניין הקפיטול, הנרי צ'מפ."‬
‫- הבוס טועה טעות מרה -‬
‫היי.‬ ‫-היי. אלוהים, אני אוהב אותך.‬
‫הם רוצים תשובה עד יום רביעי,‬
‫אז תהיתי אם אפשר לדבר על זה.‬
‫העבודה.‬
‫כן.‬
‫אפשר לדבר על זה מחר?‬
‫כי אני חייב לסיים את השיר הזה עכשיו.‬ ‫זה בסדר?‬
‫בטח.‬
‫את בטוחה שבטח?‬
‫אני בטוחה.‬
‫טוב.‬
‫את לא נראית בטוחה.‬
‫לילה טוב, ג'ונתן.‬ ‫-טוב, לילה טוב.‬
‫תכף אבוא.‬
‫- שיר חדש‬ ‫אתה… -‬
‫- שלך -‬
‫- אתה -‬
‫"יום חדש, השחר הפציע‬
‫ג'וני ער, מתהלך בעצבנות‬
‫להתפשר או להשקיע‬
‫ראשו מלא במחשבות‬
‫הוא מבולבל ביותר‬
‫הוא רוצה להסתתר‬
‫האם הוא ישאיר חותם‬
‫אם ניצוצו מיותם?‬
‫ג'וני לא יכול להחליט‬
‫סוזן רוצה לגור ליד החוף‬
‫נמאס לה מתחרות‬
‫היא רוצה לחיות איתי עד הסוף‬
‫ג'וני לא יחליט בקלות‬
‫הוא מבולבל ביותר‬
‫הוא רוצה להסתתר‬
‫האם הוא יכול להשתקע‬
‫בלי לראות את חלומו גווע?‬ ‫-גווע‬
‫ג'וני לא יכול להחליט‬
‫מייקל רוצה את הכול‬
‫מזלו לעולם לא ייגמר‬
‫ואצל ג'וני זה להיות או לחדול‬
‫האם ישנה את חלומו‬
‫בדיוק כמו החבר?‬
‫ג'וני רואה שסוזן צדקה‬ ‫-סוזן צדקה‬
‫השאפתנות אותך אוכלת‬
‫מייקל לא מבין למה ג'וני‬
‫אוחז בחוזקה‬ ‫-אני אוחז בחוזקה‬
‫במה שג'וני רואה כאמת מוחלטת‬
‫הוא מבולבל ביותר‬
‫הוא רוצה להסתתר‬ ‫-הוא רוצה להסתתר‬
‫איך עוד תזרח‬
‫אם את חלומותיך תזנח?‬
‫ג'וני לא יכול להחליט"‬
‫- שתיקה = מוות -‬
‫"הוא מבולבל ביותר‬ ‫-הוא מבולבל ביותר‬
‫הוא רוצה להסתתר‬ ‫-הוא רוצה להסתתר‬
‫איך יודעים מתי לשחרר?"‬
‫- למה נדרש אסון כדי שדברים ישתנו? -‬
‫"ג'וני לא יכול להחליט‬
‫ג'וני לא יכול להחליט‬
‫להחליט‬ ‫-ג'וני לא יכול להחליט‬
‫ג'וני לא יכול להחליט‬
‫להחליט‬
‫-להחליט‬
‫ג'וני לא יכול להחליט"‬
‫פרדי בחדר מיון.‬
‫מה?‬
‫הוא התעורר בשבת עם חום, הוא…‬
‫הוא לא הפסיק לרעוד.‬
‫רגע, לא.‬
‫הוא אמר לי בשבוע שעבר‬ ‫שלו שספירת תאי ה-T…‬
‫הרופא אמר שהם במצב מצוין לפני ארבעה ימים.‬
‫כנראה שזה השתנה.‬
‫איזה חרא.‬
‫הוא יהיה בסדר.‬ ‫-כן, אתה צודק.‬
‫באמת, הוא יהיה בסדר. תחשבי על זה.‬
‫את יודעת כמה הוא עקשן. הוא קוץ בתחת.‬
‫נכון?‬ ‫-כן.‬
‫אנחנו אמורים לכעוס עליו‬ ‫שחסרים לנו עובדים בבראנץ' של יום ראשון.‬
‫נכון.‬ ‫-את מבינה אותי?‬
‫טוב.‬
‫פרדי, שיט! אני צריך ללכת לבית חולים.‬
‫מתי אלך לבית חולים? אני צריך לכתוב.‬
‫מתי אני אכתוב? אני צריך לדבר עם סוזן.‬
‫אני צריך לבקר את פרדי. להתקשר לסוזן.‬ ‫למה אני לא מצליח לכתוב?‬
‫איך אתה יכול לחשוב על ההצגה שלך‬ ‫כשחבר שלך בבית חולים?‬
‫מה אני עושה פה?‬
‫אני צריך ללכת. אני צריך לצאת מפה.‬
‫אבל השעה 9:30 בראשון בבוקר במונדאנס דיינר.‬
‫אני לא הולך לשום מקום.‬
‫שימו לב!‬
‫יש לכם את הלחם היהודי הנפלא הזה?‬
‫זה "הולי", יקירי. זה נקרא "הולי".‬
‫אתם רוצים חלה?‬
‫שמישהו ייקח את הביצים!‬
‫בלי לחץ, בלי לחץ.‬
‫תעשה את העבודה שלך.‬
‫הרינגטון, שולחן לארבעה. הרינגטון?‬
‫מונדאנס, מה אתם רוצים?‬
‫זה היה ציטוט מ"מכסחי השדים".‬
‫אם אנחנו מקבלים הזמנות? לא, אנחנו דיינר.‬
‫איפה לחם השיפון שלי?‬ ‫-שם?‬
‫ריצ'רד.‬ ‫-ריצ'רד. כמה?‬
‫קפלן.‬
‫ריצ'רד קפלן. כמה תהיו?‬
‫עם "ק".‬ ‫-הבנתי. כמה תהיו?‬
‫"ק", כמו "קיפוד".‬
‫אני מבין.‬ ‫-אפשר להזמין?‬
‫רק רגע. כמה תהיו?‬
‫זה לא מבחן במתמטיקה.‬
‫הזמנה.‬
‫תודה על הסבלנות.‬
‫אמרתי חביתה בלי חלמונים.‬
‫בגלל זה אתה רק מלצר.‬
‫מתח.‬
‫יש קיא רציני בשירותי הנשים.‬
‫חשבון!‬ ‫-אפשר לקבל פעמיים מימוזה?‬
‫כי היא התקבלה לעבודה חדשה!‬
‫שימו קצת "בייליס" בקפה‬ ‫או וודקה במיץ תפוזים, בבקשה.‬
‫משהו.‬
‫איזון.‬
‫הבי-אל-טי מוכן.‬
‫אוי! קרולין.‬
‫קרולין?‬ ‫-היי.‬
‫סליחה. יש לכם בייליס?‬ ‫-רק שנייה.‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫בראנץ'.‬
‫"יום ראשון‬
‫בדיינר הכרום הכחול-כסוף‬
‫על שרפרפים ירוקים, סגולים, צהובים ואדומים‬
‫יושבים המטומטמים‬
‫שצריכים לאכול בבית‬
‫במקום, הם משלמים ביום ראשון‬
‫על מיץ תפוזים קר או בייגל‬
‫על שרפרפים רכים, ירוקים וגליליים‬
‫יושבים המטומטמים‬
‫שותים קפה קינמון‬
‫או תה נטול קפאין‬
‫לנצח‬ ‫-לנצח‬
‫לנצח‬
‫בדיינר הכרום הכחול-כסוף‬
‫ריר ירוק, כתום וסגול הם מזילים‬
‫המטומטמים‬
‫שהיו משלמים פחות בבית‬
‫שותים קפה‬
‫בהיר‬
‫וכהה‬
‫וכולסטרול‬
‫וקבצנים, קבצנים, קבצנים‬
‫אנשים צורחים כדי לקבל טוסט‬
‫בבית קפה קטן בסוהו‬
‫על אי בין שני נהרות.‬
‫בסתם…‬
‫יום ראשון‬
‫בבראנץ'"‬
‫- יום ראשון‬ ‫מילים ולחן מאת ג'ונתן לארסון -‬
‫שני בבוקר.‬
‫יום החזרות הראשון שלי‬ ‫לסדנת סופרביה, שעדיין,‬
‫למקרה ששכחתם, חסר בה‬ ‫הקטע המוזיקלי הקריטי למערכה השנייה.‬
‫אני מפלס לשם את דרכי דרך ארץ המתים…‬
‫רובע התיאטראות.‬
‫"הולך בטיימס סקוור, מה עיניי רואות?‬
‫כיעור במקום בו צריכה אדריכלות להיות‬
‫יוקרה וסטייל הוחלפו בתצוגה ראוותנית‬
‫כמו מופע של 60 דולר, הכול תרמית‬
‫זה משחק המשחקים‬ ‫-זה משחק המשחקים‬
‫אז למה אני רוצה לשחק במשחק המשחקים?‬
‫זה משחק המשחקים‬ ‫-זה משחק המשחקים‬
‫כנראה השתגעתי אם אני משחק במשחק המשחקים‬
‫אפילו אוף-ברודוויי לא בטוח‬
‫שאנשי עסקים לא יקבעו ת'מצב רוח‬
‫בדיוק כמו אמריקה, לא מקוריים‬
‫רק עם שם טוב וזוהר הם מסתדרים‬
‫בדיוק כמו אמריקה, במגמת ירידה‬
‫המוצר לא מעניין, רק ההכנסה‬
‫תכתוב לסרטים, לטלוויזיה גם‬
‫אז מה אם זה גרוע? לפחות לא תכתוב בחינם‬
‫על טיוטה ראשונה תרוויח אלפי דולרים‬
‫ולא משנה אם תרשים את המפיקים‬
‫אז שכח משייקספיר, בקט, מולייר‬
‫זה משחק המשחקים‬ ‫-זה משחק המשחקים‬
‫למה אני רוצה לשחק במשחק המשחקים?‬
‫זה משחק המשחקים,‬ ‫כנראה השתגעתי שאני משחק במשחק המשחקים‬
‫זה משחק המשחקים"‬
‫- אודישנים‬ ‫קאטס -‬
‫"זה משחק המשחקים‬ ‫-זה משחק המשחקים‬
‫זה משחק המשחקים‬ ‫-זה משחק המשחקים‬
‫זה משחק המשחקים‬
‫למה אכפת לי?"‬
‫אני נבחן לתפקיד סבא דברימימוס.‬
‫בשם "פליירייטס הורייזונס", ברוכים הבאים,‬
‫ותודה לכם שאתם משתתפים‬ ‫במחזמר החדש והמלהיב הזה‬
‫מאת כותב מאוד מלהיב וצעיר, ג'ונתן לארסון.‬
‫הוא עוד לא בן 30.‬
‫תודה, איירה.‬
‫זו הסדנה האמיתית הראשונה של המחזמר הזה.‬
‫ועכשיו אתם חלק מהמשפחה.‬
‫אז יש שאלות לפני שנתחיל?‬
‫כן, בבקשה.‬
‫אכפת לך… אכפת לך להסביר אותו, אולי?‬
‫כן. מה להסביר?‬
‫את המחזמר. הסיפור.‬
‫הוא קצת מבלבל במקומות מסוימים. לא בקטע רע.‬
‫סופרביה, סאטירה המתרחשת בעתיד‬ ‫על כדור ארץ מורעל,‬
‫בו רובה הגדול של האנושות מעביר את כל חייו‬
‫בבהייה במסכי משדרי המדיה שלהם,‬
‫בצפייה באליטה קטנטנה של עשירים ובעלי כוח,‬
‫שמצלמים את חייהם המשגעים‬ ‫כמו תוכניות טלוויזיה.‬
‫עולם שבו רגש אנושי הוצא מחוץ לחוק.‬
‫זה יהיה המחזמר הראשון שנכתב לדור ה-MTV.‬
‫זה ה…‬
‫אלה אמורים להיות חייזרים?‬ ‫לא הייתי בטוח אם אלה חייזרים.‬
‫לא, לא חייזרים. אבל הוא באמת מתרחש בעתיד.‬
‫"מערך הצבעים להיום הוא שחור-אדום-שחור‬
‫הסם, כמובן, יהיה הקילוואט‬
‫הטרנד היום הוא לומר את התואר 'כיפי' הרבה"‬
‫זה מושלם. תמשיכי.‬
‫"סטאד סטאר, קיבלת שתי מועמדויות‬
‫'הפנים של השנה' ו'השיער הכי טוב'‬
‫הכן נאום לצילומים שלך‬
‫הסוכן שלך, טים פרסנט, יגיע בקרוב"‬
‫אהבתי.‬
‫אמרת לי שאתה צריך מתופף.‬ ‫-אוי, אלוהים.‬
‫לילה טוב. עבודה נהדרת.‬
‫לא, אמרתי לך שאני צריך להקה.‬
‫כל מוזיקאי עולה 100 דולר.‬
‫כן, ותקציב התפעול השנתי שלך‬ ‫הוא… חצי מיליון דולר?‬
‫עד כה, 12 אישרו הגעה, ג'ון.‬ ‫לא צריך להקה בשביל 12 אנשים.‬
‫אתם תהיו יותר מהם.‬
‫אם אתה רוצה עוד מוזיקאים‬
‫תצטרך למצוא לזה את הכסף במקום אחר.‬
‫אני מצטער.‬
‫תודה על הכול.‬
‫- אם היה לי מטה קסמים,‬ ‫הייתי מבקש שכל זה ייעלם -‬
‫הלכתי לשלוש לוויות של חברים בשנה שעברה.‬
‫המבוגר מהם היה בן 27.‬
‫פאם, גורדון, אלי.‬
‫פרדי אפילו לא…‬
‫מלאו לו 25 לפני שבועיים.‬
‫ואף אחד לא עושה מספיק.‬
‫אני לא עושה מספיק.‬
‫אין מספיק זמן,‬ ‫או שאולי אני סתם מבזבז את זמני.‬
‫ומה לגבי הזמן של סוזן?‬
‫מתי אדבר עם סוזן?‬
‫מה אני אגיד? אני לא יודע מה להגיד.‬
‫אז סוזן מחכה, והשעון ממשיך לתקתק.‬
‫טיק, טיק, טיק.‬
‫ויש לי שלושה ימים עד הסדנה.‬
‫שלושה ימים לכתוב את השיר הזה,‬ ‫ואם השיר לא יעבוד,‬
‫ההצגה לא תעבוד, ואז הכול היה בזבוז זמן.‬
‫למי אכפת משיר?‬
‫אני מתגעגע למייקל.‬
‫אני צריך לדבר עם מייקל.‬
‫אין לי זמן לדבר עם מייקל.‬
‫"כל מי שאי פעם היה‬ ‫או שאי פעם יהיה מישהו יהיה שם‬
‫בהיסטוריית הבידור לא יהיה עניין כזה…"‬
‫שים לב שאתה לא ממהר.‬
‫"אף פעם‬
‫אירוע המאה‬
‫ההרפתקה החברתית המושלמת…"‬
‫חסרים לי עיצורים‬ ‫ב"הרפתקה החברתית המושלמת".‬
‫היי.‬ ‫-זה נשמע מעולה.‬
‫תודה. למה לא אמרת שאת באה?‬
‫חשבתי שזו תהיה הפתעה נחמדה.‬ ‫-זה באמת נחמד.‬
‫טוב. יום שלישי היום.‬
‫אני צריכה למסור להם‬ ‫החלטה לגבי העבודה עד מחר, אז…‬
‫יש רגע שבו תוכל לקחת הפסקה?‬
‫לא, השחקנים לוקחים הפסקות. לי אין הפסקות.‬
‫אני פשוט לא יודעת מה אעשה, אז…‬
‫את יכולה לבקש הארכה?‬
‫אני מצטער, אפשר לדבר על זה הלילה?‬
‫אני כל כך… רק שנייה.‬
‫זה… אפשר לקבל את החלק הזה…‬
‫"מועמדות‬ ‫-מועמדות?‬
‫מועמדות לפרס פנים‬
‫פרס פנים‬ ‫-בואו נתחבר‬
‫זה אומר שאני אשודר?‬ ‫-כבר שודרת‬
‫אתמול בערב, היית ממש מחזה‬ ‫-כן?‬
‫כן. עם הלייזר שלי שיחקת‬
‫זה להב, חשבת‬
‫אני בטוחה שזה מה שגרם לכזאת מהומה‬
‫אפשר לעלות לשידור, תיבת המוזיקה שלי בשידור‬
‫איפה? מי? מה זה אומר?‬
‫כל מי שאי פעם היה‬ ‫או אי פעם יהיה מישהו יהיה שם…"‬
‫- מכרו פה ספריכם -‬
‫אתן לך 50 על הכול.‬
‫את תמכרי את זה בפי חמישה.‬
‫זו ההצעה הכי טובה שלי, 50.‬
‫מזומן?‬ ‫-מצוין.‬
‫אוי, לא. הוא משאיר אצלו את "גודספל".‬
‫"יום אחר יום".‬
‫כן, אהבתי.‬
‫אשמח להזמין אותך לארוחת צוהריים,‬ ‫לחגוג את יום ההולדת שלך.‬
‫אני לא יכול השבוע.‬
‫אני ממש צריך להתייעץ איתך לגבי כמה דברים.‬
‫מייקל? סליחה, אפשר לחזור אליך?‬
‫אני ממש באמצע משהו פה.‬
‫קבוצת המיקוד הזו שדיברתי עליה,‬ ‫הם עדיין מחפשים עוד בנאדם שיצטרף.‬
‫זה בחמישי ב-11:00.‬ ‫אני יודע שאתה קצר בכסף כרגע.‬
‫יודע מה? לא משנה.‬
‫רגע. כמה משלמים?‬
‫זה רק 75 דולר, אבל זה יכול להיות קבוע.‬
‫אני אגיע.‬
‫תודה, באמת. כן, תודה.‬
‫טוב, ביי.‬
‫טוב, נתראה.‬
‫"כל מי שאי פעם היה‬ ‫או שאי פעם יהיה מישהו יהיה שם"‬
‫צדקת.‬ ‫-אני יודע.‬
‫"בהיסטוריית הבידור עניין כזה‬
‫לא יהיה אף פעם‬
‫אירוע המאה‬
‫ההרפתקה החברתית המושלמת‬
‫אסור לנו לפספס לילה כל כך הורס‬
‫טקס ההצגה של פרסי הפנים ה-31‬
‫בשידור חי בלוויין ובצבע‬
‫אירוע של 18 שעות עם הפסקות לפרסומות‬
‫מאירוע זוהר, מרהיב ומופלא‬
‫כל מי שהוא מישהו יודע‬
‫כל מי שהוא מישהו יהיה‬
‫שם"‬
‫אפשר לשמוע אותו?‬
‫את השיר החדש?‬
‫בקרוב.‬
‫אתה הורג אותי, לארסון.‬
‫אלוהים.‬
‫דבר.‬
‫היי, זאת אני. תענה.‬
‫אני יודעת שאתה מסנן שיחות.‬
‫כל האורות בדירה שלך דולקים כרגע.‬
‫אני רואה אותך!‬
‫היי. יכולת להתקשר קודם.‬
‫התקשרתי הרגע. טוב לראות גם אותך.‬
‫לא התכוונתי לזה ככה.‬
‫אלוהים, ג'ונתן.‬
‫אני צריכה שתדבר איתי.‬
‫אני כותב, סוזן.‬
‫אתה הולך לכתוב מחזמר גדול‬ ‫בעשר הדקות הקרובות?‬
‫תודה שאת כל כך תומכת בעבודה שלי.‬
‫ואתה תמכת בשלי?‬
‫מה זה אמור להביע?‬ ‫-מה נראה לך?‬
‫ועכשיו, גבירותיי ורבותיי,‬ ‫אנחנו מציגים בפניכם…‬
‫סצנות מרומן מודרני מוגשות בשיר.‬
‫סליחה.‬
‫אסור לי לדבר על הצרכים שלי. איזה צרכים?‬
‫זה מה שאמרתי?‬ ‫-אתה לא צריך להגיד, זה משתמע.‬
‫איך זה משתמע?‬
‫אתה האומן ואני החברה. ככה אתה מרגיש, נכון?‬
‫"אני מרגיש רע שאת מרגישה רע‬
‫על זה שאני מרגיש רע על זה שאת מרגישה רע‬
‫על מה שאמרתי על מה שאמרת‬
‫על זה שאני לא מסוגל‬
‫לשתף רגשות"‬
‫אפשר לדבר על זה אחר כך, בבקשה?‬ ‫-מתי, ג'ונתן? מתי זה אחר כך?‬
‫לא הלילה.‬
‫"לו חשבתי שמה שחשבת‬
‫זה שאני לא חשבתי לשתף מחשבות‬
‫אז התגובה שלי לתגובה שלך‬
‫לתגובה שלי הייתה מראה יותר"‬
‫עשיתי חזרות כל היום. אני ער מארבע בבוקר.‬
‫אני מנסה לכתוב שיר כבר שבוע‬ ‫ולא הגעתי לשום מקום.‬
‫"פחדתי שאת תפחדי‬
‫אם אספר לך שאני מפחד מאינטימיות"‬
‫אני אומרת לך כמה אני עצובה כבר חודשים.‬
‫"אם אין לך בעיה עם הבעיה שלי‬
‫אולי הבעיה היא פשוט תלותיות"‬
‫כולם עצובים בניו יורק! ככה זה בניו יורק!‬
‫"טעיתי כש‬ ‫-אמרתי שטעית ש‬
‫אמרתי שאני טועה לגבי‬ ‫-זה שאתה טועה‬
‫כשהתקשרת ואמרת ש‬ ‫-לא היה נכון להביא טבעת‬
‫אם התכוונתי למה שאמרתי‬ ‫כשאמרתי 'טבעות משעממות אותי'"‬
‫אני כבר לא יודעת איך לדבר איתך.‬
‫אתה מרחיק אותי ממך, בונה סביבך גדרות.‬
‫אני לא מרחיק אותך ממני.‬
‫אתה רחוק ממני שנות אור כל הזמן.‬
‫האמת שאני ממש פה.‬ ‫-כן, ג'ונתן?‬
‫באמת? כי אני מכירה אותך.‬
‫"אני לא כועס שכעסת‬
‫כשכעסתי שאמרת שאתפגר‬
‫לו הייתי במקומך ועשיתי מה שעשיתי‬
‫הייתי עושה מה שעשית כשנתתי לך את הטבעת‬ ‫אחרי שאמרתי מה שאמרתי"‬
‫את צודקת. הייתי עסוק,‬ ‫אבל אני מבטיח, אחרי הסדנה…‬
‫אחרי הסדנה.‬
‫אחרי הסדנה!‬
‫הכול אחרי הסדנה.‬ ‫-כן.‬
‫מה אם תיגמר הסדנה ושום דבר לא ישתנה?‬
‫אף מפיק עם צ'ק שמן.‬
‫לא תלך ישר לברודוויי.‬
‫עדיין תהיה מלצר,‬ ‫עדיין תגור בדירה הזאת, עדיין תהיה מרושש.‬
‫מה אז, ג'ונתן? מה איתי?‬
‫"אני מרגיש רע שאת מרגישה רע שאני מרגיש רע‬
‫על זה שאת מרגישה רע‬ ‫על מה שאמרתי על מה שאמרת‬
‫על זה שאני לא מסוגל לשתף רגשות‬
‫מרגישה רע לגביך"‬
‫אני לא יכול לעבור לברקשיירס.‬
‫אני לא יכול לעזוב את הקריירה שלי.‬
‫אתה חושב שאני לא יודעת?‬
‫מה?‬
‫מה את… מה זה? מה את רוצה?‬
‫כנראה שפשוט… רציתי שתגיד לי לא ללכת.‬
‫"לו חשבתי שמה חשבת‬
‫זה שאני לא חשבתי לשתף מחשבות‬
‫אז התגובה שלי לתגובה שלך לתגובה שלי‬
‫הייתי אומרת יותר‬ ‫-כשהגבתי אלייך"‬
‫כמובן שאני לא רוצה שתלכי.‬
‫באמת?‬ ‫-ברור.‬
‫זו הפעם הראשונה שאמרת את זה.‬
‫אלוהים.‬
‫"עכשיו זה גלוי"‬
‫אתה חושב איך להפוך את זה לשיר, נכון?‬
‫"עכשיו פרקנו את זה"‬
‫לא. מה?‬
‫יודע מה, ג'ונתן?‬
‫אני סיימתי.‬
‫סוזן? סוזן, חכי.‬
‫אני מקווה שתהיה לך סדנה מדהימה.‬
‫סוזן, חכי. סוזן?‬
‫"עכשיו ארבע בבוקר ויש לנו טיפול מחר‬
‫מאוחר מדי להזדיין‬
‫אז בוא פשוט נלך ננוח!"‬
‫מחכים לעוד בנאדם אחד.‬
‫תיהנו מהמים.‬
‫אז…‬ ‫-היי, אני ג'ון.‬
‫כן, מר לארסון. חבר של מייקל.‬ ‫-כן.‬
‫מה נשמע?‬ ‫-טוב, אתה באיחור.‬
‫טוב. מצטער.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫לא, בגלל הרכבת התחתית.‬ ‫-כן, ברור.‬
‫שב איפה כשתוכל.‬
‫היי.‬ ‫-ברוך הבא.‬
‫תודה.‬
‫בטוח שאי אפשר ללכת לשירותים?‬ ‫-לא, אסור לכם להשתמש בשירותים.‬
‫היא אמרה מתי ישלמו לנו?‬
‫טוב, אז עכשיו כשכולנו פה…‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫אולי נתחיל בסיעור מוחין קצר?‬
‫רק להיכנס קצת לראש יצירתי. יהיה כיף.‬
‫שעתיים של זה.‬
‫בשביל עוד מוזיקאי אחד.‬
‫אז אולי נתחיל בזה שתזרקו לי רעיונות‬
‫כשתשמעו אותי אומרת את המילה "אמריקה".‬
‫ג'ורג' וושינגטון.‬ ‫-מצוין.‬
‫אברהם לינקולן.‬ ‫-אברהם לינקולן.‬
‫אימפריה, גזענות, רצח עם, וייטנאם.‬
‫גרובר קליבלנד.‬
‫החוקה?‬ ‫-כן.‬
‫כן.‬ ‫-מגנה כרטה.‬
‫מגילת הזכויות.‬ ‫-הדבר הנכון לעשות.‬
‫הדברים הנכונים.‬ ‫-דברים נכונים.‬
‫כביש פתוח בשקיעה.‬
‫רוח בשיער.‬
‫אין שום דבר בדרכך, חוץ מהאופק.‬
‫זה מקסים, מר לארסון.‬
‫טוב. זה הולך ללוח.‬
‫השמש.‬ ‫-זריחה.‬
‫שחר של יום חדש.‬
‫הכול מתחבר.‬ ‫-מאיפה באת?‬
‫אתה מדהים.‬ ‫-זה נפלא.‬
‫חלון שמשקיף לשדה.‬
‫ואני מסתכלת ורואה ארנבונים וסנאים…‬
‫ליבה הפועם של אומה.‬
‫בחיי.‬
‫זה בדיוק מה שזה.‬ ‫-יפהפה.‬
‫לא שמעתי על זה מעולם.‬ ‫-אתה מחונן.‬
‫אני יכול להתרגל לזה.‬
‫יכולים לשלם לי על זה.‬
‫אני יכול לקבל ביטוח בריאות. קופת גמל!‬
‫ב.מ.וו. דירת יוקרה בסנטרל פארק ווסט.‬
‫לא, איסט.‬
‫אני יכול לקבל תגמול על היצירתיות שלי,‬
‫במקום לקבל דחייה והתעלמות.‬
‫ככה יכולים להיראות שארית חיי.‬
‫עכשיו כשיש לנו‬ ‫את כל הרעיונות המהממים שלכם בראש,‬
‫נעבור למשימה שלנו.‬
‫אנחנו פה כדי לפתח שם למוצר מהפכני‬
‫שעומד להגיע למדפים שלכם בקרוב.‬
‫עכשיו נצטרך את הדמיון המדהים שלך,‬ ‫מר לארסון.‬
‫אז המוצר המדובר‬ ‫הוא תרכובת כימית חסרת טעם וריח‬
‫שתשמש כתחליף לשומן בבישול.‬
‫והוא נבחן בהצלחה על כמה וכמה יונקים.‬
‫זה טוב.‬
‫יש כמה תופעות לוואי שנקשרו למוצר‬ ‫שעליי לספר לכם עליהן.‬
‫עור מתקלף.‬
‫אובדן שיער מלא. שיער, גבות, ריסים…‬
‫ככה יכולים להיראות שארית חיי.‬
‫ודבר אחרון, אצל מעט משתמשים‬
‫היו דיווחים על תסמונת הלם רעלי‬
‫שהובילה לאשפוז קצר.‬
‫לא רציני.‬ ‫-אין רעיונות רעים.‬
‫שמן נטול.‬ ‫-אהבתי.‬
‫נטול שמן.‬ ‫-אוקיי.‬
‫זה מה שהיא אמרה.‬ ‫-החלפתי בין המילים.‬
‫זה בסדר גמור, קים. תודה רבה.‬
‫החלום האמריקאי.‬ ‫-טוב.‬
‫חלומות של חופש.‬ ‫-טוב.‬
‫נוטרה-שמן.‬ ‫-זה לא רע, טוד.‬
‫פח-שמן. לא.‬
‫יש לי.‬
‫אני יודע. יש לי בדיוק…‬ ‫-קדימה!‬
‫רוצים לשמוע? יש לי בדיוק את השם למוצר הזה.‬
‫שמנמנ-שמן.‬
‫שמנמנ-שמן?‬
‫זאת בדיחה.‬ ‫-זה לא מצחיק.‬
‫אולי לא אותך, אבל…‬ ‫-אני המלצתי עליך, ג'ון.‬
‫סיכנתי את השם שלי בשבילך.‬
‫תגיד להם שהיה לי שבץ.‬ ‫-זה לא מצחיק!‬
‫אלה החיים שלי.‬
‫לא, אלה לא החיים שלך, זה פרסום.‬
‫זה להבין איך לעבוד על אנשים‬
‫כדי שיקנו חרא שהם לא רוצים.‬ ‫-האמת שזה הרבה יותר מורכב מזה.‬
‫אני לא מבין איך אתה‬ ‫יכול לקחת את זה ברצינות.‬
‫כי משלמים לי על זה.‬ ‫-כסף זה לא הכול.‬
‫הוא לא מזיק.‬ ‫-אתה בטוח לגבי זה?‬
‫מה אתה עושה בחיים שהוא כזה אצילי?‬
‫אני עושה אומנות.‬ ‫-זה מה שהעולם צריך. עוד אומנות.‬
‫האמת שכן, ולפחות אני לא מנציח מערכת ש…‬
‫תחסוך לי את הצדקנות, ג'ון.‬ ‫אתה כותב מחזות זמר בסלון,‬
‫לא מציל יערות גשם.‬
‫אוף, הלוואי שיכולתי להיות יותר כמוך,‬
‫לדאוג כל חיי שאני נוהג באוטו הנכון ולובש‬ ‫את החליפות הנכונות וחי בבניין עם שומר.‬
‫למה שלא ארצה את הדברים האלה, ג'ון?‬ ‫לא לכולנו יש אפשרויות כמו לך.‬
‫כל מה שאתה לוקח כמובן מאליו.‬ ‫-כמו מה?‬
‫כמו חיים עם אדם שאתה אוהב.‬
‫אתה יודע מה הייתי נותן בשביל זה?‬ ‫אתה מזלזל בזה.‬
‫אם זה מה שאתה רוצה, מה עוצר בעדך?‬
‫עוצר בעדי?‬ ‫מה לגבי ג'סי הלמס וארגוני השמרנים?‬
‫מה לגבי מי שמנהל את המדינה הזאת?‬
‫אסור לי להתחתן. אסור לי להביא ילדים.‬
‫חצי מהחברים שלנו גוססים‬ ‫והחצי השני מפחדים שהם הבאים בתור.‬
‫אז אני מצטער שקניתי מכונית טובה, ג'ון.‬
‫מצטער שעברתי לדירה עם חימום מרכזי.‬
‫מצטער שאני נהנה מחיי כל עוד יש לי זמן.‬
‫אני צריך לזוז.‬
‫רוצה לקחת רכבת תחתית?‬ ‫-אני מעדיף ללכת.‬
‫מייקל. מייקל!‬
‫הלו?‬
‫ג'וני, מותק. זאת רוזה.‬
‫הלו?‬ ‫-רוזה סטיבנס?‬
‫אתה מתרגש לקראת מחר?‬ ‫-מחר?‬
‫ההגשה. זכרת את ההגשה?‬
‫זכרתי? דאגתי שכל מפיק בעיר יגיע.‬
‫אז כדאי שזה יהיה טוב.‬
‫כן. זה… יהיה מדהים.‬
‫בוא נראה אם נוכל להתחיל מכרז‬ ‫על המחזמר שלך. מה אתה אומר?‬
‫כן, בטח.‬
‫טוב, מותק.‬
‫צ'רלי, תתקשר להאל פרינס.‬
‫רוזה? אני…‬
‫אני כל כך מצטער.‬
‫אני יודע.‬
‫אוי, לא.‬
‫למה לא התקשרתם להגיד לי שאני מאחר בתשלום‬ ‫לפני שניתקתם אותי?‬
‫איך זה הגיוני?‬
‫כמו שכבר הסברתי, קיבלת…‬ ‫-לא, תקשיב.‬
‫אתה לא מבין. יש לי סדנה.‬
‫יש לי הגשה פומבית של המחזמר שלי‬ ‫עוד 12 שעות…‬
‫אדוני, אם תרים את הקול…‬
‫אני מצטער. תקשיב,‬ ‫אני יכול לשלם לך בטלפון עכשיו.‬
‫כרטיס האשראי שלי פה.‬ ‫-משרד החשבונות סגור.‬
‫אשמח להבין איך לעשות את זה עכשיו.‬
‫משרד החשבונות סגור במשך הלילה.‬
‫מה אני אעשה?‬ ‫-אדוני, כמו שאמרתי תתקשר…‬
‫הלו?‬ ‫-היי, בת'. היי.‬
‫מה נשמע? זה ג'ון.‬
‫היי, ג'ון.‬
‫היי. סוזן שם?‬
‫היא לא רוצה לדבר איתך.‬
‫כן.‬
‫ברור.‬
‫את יכולה למסור לה משהו ממני?‬
‫מה?‬ ‫-פשוט…‬
‫רציתי להזכיר לה שהסדנה שלי מחר ואני…‬
‫אני יודע שאין לי זכות לבקש. פשוט…‬
‫אני מאוד אשמח אם היא תבוא.‬
‫אני אגיד לה שהתקשרת.‬
‫זה קורה.‬
‫המחזמר שהקדשתי לו את נעוריי‬
‫עומד להיות מוצג בפני כל מפיק בניו יורק.‬
‫לא כתבתי אף תו או מילה‬
‫מהשיר הכי חשוב במופע.‬
‫אין לי חשמל.‬
‫החבר הכי טוב שלי זועם עליי.‬ ‫החברה שלי לא מדברת איתי.‬
‫ויש רק דבר אחד שבא לי לעשות.‬
‫לשחות.‬
‫"אני שונא את המלתחה הזו‬ ‫למה סוזן לא עונה לשיחות שלי?‬
‫זיעה, רטוב, הד, ריח, גיהינום, ראפ‬
‫תגבירו את הווליום, חום, רטוב, חום, זיעה‬
‫איך המים?‬
‫מתיחות, רוק במשקפת‬
‫ראות מעורפלת, בדוק את המים‬
‫תחשוב על הקפיצה, ההלם לעור‬
‫צפה לכאב, הכאב, הכאב, עכשיו!‬
‫אחת, שתיים, שלוש, קח שאיפה, שבע‬
‫הנה הבחורה הזו‬ ‫אחת, שתיים, שלוש‬
‫קח שאיפה, עור חלק ורך‬
‫שתיים, שלוש קח… 13‬
‫רגליים ארוכות, עור שחום ושיער רטוב‬
‫שיער רטוב‬
‫רוזה הקשיבה בכלל לקלטת שלי?‬
‫בעיטה, מתיחה, להניף זרועות‬ ‫לראות את היד, למתוח את הרגל‬
‫שיער רטוב, תירגע, הבחור הזה איטי מדי‬
‫חמש עשרה, האם אגיע ל-40?‬
‫איטי מדי, גע לו בעקב, זוז!‬
‫עני לשיחות שלי! קו אדום דק‬
‫חמש עשרה מטר, 18 מטר‬ ‫היא נראית כמו סוזן‬
‫סוזן יפהפייה‬
‫החוצה, אל תחשוב, החוצה, תוציא החוצה‬
‫להוריד את הכתף‬
‫להוריד, בעדינות, לא חזק מדי‬
‫מצא את מקור התנועה‬
‫ידיים, לא, כתף, לא‬
‫מרפקים, לא‬
‫נמוך יותר, מהגב, כן, נמוך יותר‬
‫שלושים ותשע, ארבעים‬
‫אמצע!‬
‫תנועה קדימה‬
‫דרך המים‬
‫תתאפס‬
‫לברוח‬ ‫-תתאפס‬
‫תתאפס‬
‫אני מרחף‬
‫אני המים‬ ‫-אתה באוויר‬
‫אתה כאביר‬ ‫-אני מתחת לאדמה‬
‫ואני כמלכה"‬
‫- תתאפס -‬
‫ההצגה עומדת להתחיל.‬
‫החדר ריק לגמרי.‬
‫ההצגה עומדת להתחיל, ואני מסתכל‬
‫על 60 כיסאות מתקפלים ריקים.‬
‫היי.‬
‫היי, ילד פלא.‬
‫אני חוגג 30 ביום ראשון.‬
‫יום הולדת שמח.‬
‫תודה.‬
‫שלושים זה עדיין צעיר, אתה יודע.‬ ‫-אין פה אף אחד.‬
‫עדיין לא תשע.‬
‫ההגשה מתחילה בעשר.‬
‫זה טוב. מגניב.‬
‫טוב.‬
‫את יכולה להופיע בלי הכנה?‬ ‫-כן.‬
‫לאט-לאט, באורח נס, אנשים התחילו להגיע.‬
‫ג'וני.‬
‫זה מדהים. איזה חלל. זה מדהים.‬
‫זה סטודיו לחזרות, אבא.‬ ‫-סטודיו לחזרות בברודוויי.‬
‫זה הדבר האמיתי.‬ ‫-אנחנו כל כך מתרגשים בשבילך.‬
‫תודה.‬ ‫-הם גם משלמים?‬
‫לא.‬
‫בפעם הבאה.‬ ‫-בטח.‬
‫תראה, בשבילנו.‬ ‫-לא, זה לא…‬
‫האמת שזה למישהו אחר.‬ ‫-מה אתה אומר על זה?‬
‫אתם יכולים לשבת בכל מושב אחר.‬
‫טוב, שבור רגל.‬ ‫-שנשב שם?‬
‫אני אוהב אתכם. תודה.‬ ‫-אוהב אותך.‬
‫השיער שלו מגוחך.‬
‫הגיעו הרבה.‬
‫כן. בעיקר חברים.‬
‫איזה סיוט.‬
‫תודה…‬
‫שבאת.‬
‫לא הייתי מפספס, ג'ון. אתה יודע את זה.‬
‫טוב. שבור רגל.‬ ‫-כן.‬
‫- שמור -‬
‫תודה.‬
‫איירה! ממזר.‬
‫ג'ונתן, מה נשמע?‬ ‫-רוזה.‬
‫ג'ון לארסון.‬ ‫-אה, הנה הוא.‬
‫בדיוק מי שחיפשתי. אתה לחוץ? אל תהיה לחוץ.‬
‫קצת לחוץ.‬ ‫-ברור שאתה לחוץ.‬
‫ההגשה הראשונה של המחזמר שלך‬ ‫זה כמו לעבור קולונוסקופיה בטיימס סקוור.‬
‫רק שבקולונוסקופיה,‬ ‫הכי גרוע שיכול לקרות זה שתגלה שיש לך סרטן.‬
‫עם מחזמר, אתה יכול לגלות שאתה כבר מת.‬
‫שתהיה הצגה טובה. מתה כבר לראות מה עשית.‬
‫אי אפשר להמשיך לחכות. כבר עשר ורבע.‬
‫אני יודע.‬
‫שבור רגל.‬
‫בוא הנה. תודה.‬
‫שלום. ברוכים הבאים.‬
‫אני ג'ונתן לארסון.‬
‫היי, טוב…‬
‫אין צורך. אבל תודה רבה, זה מאוד נחמד.‬
‫תודה רבה שבאתם הבוקר. זה…‬
‫זה סטיבן סודנהיים.‬ ‫-נכון. כפי שאמרתי,‬
‫תודה רבה שבאתם. זה המחזמר שלי, "סופרביה".‬
‫אני עובד עליו כבר… זמן מה.‬
‫ואני מאוד מקווה שתאהבו אותו.‬
‫תודה.‬
‫ואני לא ממש זוכר את השעה וחצי הבאה.‬
‫"כל מי שאי פעם היה‬ ‫או שאי פעם יהיה מישהו יהיה שם‬
‫בהיסטוריית הבידור עניין כזה לא יהיה אף פעם‬
‫אירוע המאה‬
‫ההרפתקה החברתית המושלמת‬
‫אסור לנו לפספס לילה כל כך הורס‬
‫כל מי שהוא מישהו יודע‬ ‫כל מי שהוא מישהו יודע‬
‫כולם יהיו שם"‬
‫ואז…‬
‫קרסה באה לשיר את השיר החדש שלי.‬
‫בן פחות מ-12 שעות.‬
‫אני עוצם את העיניים.‬
‫מתכונן.‬
‫לא מעז לנשום.‬
‫אבל כשאני פוקח עיניים…‬
‫אני לא רואה שם את קרסה.‬
‫"אתה באוויר‬
‫אני מתחת לאדמה‬
‫האות נעלם‬
‫לא מוצאת מאומה‬
‫אני סוף סוף נפתחת‬
‫אעשה בשבילך הכול‬
‫אבל כיבית את הווליום‬
‫בדיוק כששרתי בקול‬
‫תתאפס‬
‫אין טעם בהגנות‬
‫ואתה יודע, או ידעת, לפחות‬
‫אתה לא זוכר כשכל זה התחיל‬
‫היינו רק אתה ואני‬
‫היינו רק אני ואתה‬
‫זה ממש מצחיק‬
‫העלינו הצגה מוצלחת‬
‫האהבה לא באופנה בימינו‬
‫מה הפלא שהיא לא פורחת?‬
‫אתה כאביר‬
‫אני כמלכה‬
‫כל מה שיש לי הלילה‬
‫הוא מסך שדולק בשתיקה‬
‫תתאפס, מותר להיות מתוח‬
‫אם אתה רק תמונה ריקה‬
‫שאותה מסך מקרין‬
‫מותק, תהיה אמיתי, תרגיש אותי שוב‬
‫אתה לא צריך צליל מתיבת נגינה‬
‫כדי אותי להבין‬
‫מה אתה רואה עמוק בעיניי?‬
‫תקשיב לי, לאנחותיי‬
‫תן למוזיקה לצאת מבפנים‬
‫לא רק חוש אחד, כל חמשת החושים‬
‫תתאפס‬
‫-תתאפס‬
‫תתאפס‬
‫מותק, תחזור‬
‫בחיים"‬
‫הלו?‬ ‫-היי, מותק. זאת רוזה.‬
‫היי, רוזה. תודה רבה שהתקשרת.‬
‫טוב, השארת כבר שש הודעות.‬
‫כן. אז כבר שמעת משהו?‬
‫מותק, שמעתי רק תגובות מהללות כל היום.‬
‫אני מקבלת שיחה אחרי שיחה.‬
‫טוב. יש! חדשות מעולות.‬
‫כולם אומרים לי אותו דבר.‬ ‫"ג'ונתן לארסון הזה!‬
‫אני מת לראות מה הדבר הבא שהוא יעשה!"‬
‫מה זאת אומרת, "הדבר הבא"? מה לגבי סופרביה?‬
‫תמיד אמרתי לך, יהיה קשה למכור את זה.‬
‫זה אומנותי מדי לברודוויי.‬
‫תיירים לא יפזרו 50 דולר‬
‫כדי לראות הצגה על חלליות ורובוטים.‬
‫זה לא הנושא.‬
‫אני כמובן יודעת את זה, ג'ונתן.‬
‫אבל אתה יודע איך זה מפיקים,‬ ‫אכפת להם רק מדבר אחד.‬
‫אוקיי, אז מה לגבי אוף-ברודוויי?‬
‫זה יקר מדי לאוף-ברודוויי.‬
‫יש לך אלפי אנשים בקאסט, יש אפקטים מיוחדים.‬
‫צ'רלי, תגיד לו שאגיע עוד שנייה.‬
‫אני צריכה לנתק.‬ ‫-סליחה, רוזה…‬
‫ברכותיי על הגשה נפלאה.‬
‫רוזה, רק רגע.‬
‫אז, טוב…‬
‫אז מה אני אמור לעשות עכשיו?‬
‫תתחיל לכתוב את המופע הבא.‬
‫ואחרי שתסיים אותו, תתחיל את הבא.‬
‫וכן הלאה וכן הלאה,‬ ‫וככה זה להיות כותב, מותק.‬
‫תמשיך לעשות נסיונות‬
‫ותקווה שבסוף משהו יתפוס.‬
‫תקשיב, עצה קטנה ממישהי‬ ‫שנמצאת בתעשייה הזו הרבה מאוד זמן.‬
‫במופע הבא, נסה לכתוב על מה שאתה מכיר.‬
‫בסדר, ילד?‬
‫כן.‬
‫תתחיל לחדד עפרונות.‬
‫כן.‬
‫אני חושב שניתן לזה רגע‬ ‫ונראה מה קורה שבוע הבא.‬
‫היי, אני צריך עבודה.‬
‫אתה יכול להמתין?‬ ‫-אני אתנצל בפני הגברת מקבוצת המיקוד.‬
‫לעולם לא אגיד משהו רע‬ ‫על מחקר שוק שוב, אני נשבע.‬
‫אני אחזור אליך.‬
‫אני רוצה את מה שאתה עושה ומה שיש לך.‬
‫אני רוצה ב.מ.וו, אני רוצה שומר,‬ ‫אני רוצה את זה, את הכול. טוב?‬
‫מה קורה?‬ ‫-הכול טוב.‬
‫בזבזתי את שמונה השנים האחרונות‬ ‫בעבודת פרך על מחזמר שלעולם לא יקרה.‬
‫קשה לי להאמין. היה מדהים הבוקר.‬
‫ובכן, לא מספיק מדהים.‬
‫אני לא יכול לעשות את זה שוב, מייק.‬ ‫אני לא יכול לסבול עוד חמש שנות מלצרות,‬
‫עוד חמש שנים‬ ‫של כתיבת דברים שאף אחד לא יראה‬
‫בזמן שבברודוויי מפיקים‬ ‫מחזות זמר מטורפים בלי טיפת מקוריות‬
‫או, חס וחלילה, איזשהו מסר לגבי העולם!‬
‫סיימת?‬
‫לא, האמת…‬ ‫-ההגשה הייתה מדהימה.‬
‫תהיה טרגדיה לוותר על מה שיש לך.‬
‫אתה עשית את זה.‬ ‫-בחייך!‬
‫הייתי שחקן בינוני.‬
‫אתה יודע כמה שחקנים בינוניים יש בניו יורק?‬
‫אתה יודע כמה ג'ונתן לארסונים יש?‬
‫אחד.‬
‫אני לא יכול להמשיך לבזבז את הזמן, מייק.‬
‫אני חוגג 30 עוד יומיים.‬ ‫-ו…?‬
‫סטיבן סונדהיים היה בן 27‬ ‫כשהוא העלה מופע ראשון בברודוויי.‬
‫נחש מה, אתה לא סטיבן סונדהיים.‬ ‫תצטרך לחכות עוד קצת…‬
‫אני לא מחכה יותר. אלה החיים שלי.‬ ‫-אני מבין.‬
‫לא, אתה לא מבין. הזמן שלי אוזל.‬
‫הזמן שלך לא אוזל.‬ ‫-אתה לא מבין בזה כלום.‬
‫אני נשא איידס.‬
‫מה?‬
‫כמה זמן אתה יודע?‬ ‫-כמה ימים.‬
‫מי יודע? אולי יהיה לי מזל. זה קורה.‬
‫אני אחיה שנה, אולי יותר.‬
‫בכל מקרה,‬ ‫נראה לי שאני מבין משהו בזמן שאוזל.‬
‫למה לא אמרת לי קודם?‬
‫ניסית.‬
‫ג'יל קריימר מחזירה שיחה בקו שתיים.‬
‫אני צריך לענות.‬
‫מייק…‬ ‫-אני לא יכול לדבר על זה עכשיו, בבקשה.‬
‫ג'יל. היי, זה מייקל.‬
‫כן, רציתי לבדוק איך הולך עם דאוני.‬
‫אני חושב על היום בו הכרתי את מייקל.‬
‫זה היום הראשון במחנה הקיץ.‬
‫לפני 22 שנה.‬
‫היינו בני שמונה.‬
‫אני חושב על התיכון.‬ ‫כל ההצגות שהופענו בהן יחד.‬
‫"האם זו המציאות"‬
‫אני חושב על הקיץ בו ההורים שלנו‬ ‫החליטו ללון באותה עיירה בקייפ קוד,‬
‫קילומטר וחצי זה מזה.‬
‫היינו נפגשים על החוף כל לילה ו…‬
‫היינו יושבים שם ומדברים‬ ‫על התוכניות שלנו עד שלוש בבוקר.‬
‫על איך יום אחד נעבור ביחד לעיר ו…‬
‫נמצא דירה זולה ויגלו אותנו‬
‫ונשנה את העולם.‬
‫היי, הגעתם לסוזן, בת'…‬
‫אני חושב על הקיץ הראשון בו חזרנו מהקולג'.‬
‫עישנו ירוק על המזח בקנדי‬ ‫ומייקל אמר לי שהוא גיי.‬
‫אני חושב על החברים שלנו. כל כך הרבה.‬
‫אני חושב על הלוויות שלהם.‬
‫אני חושב על ההורים שלהם, בני פחות מ-50,‬ ‫אומרים קדיש על הילדים שלהם.‬
‫אני חושב עליהם וחושב על מייקל.‬
‫ולפני שאני מבין מה קורה, אני מתחיל לרוץ.‬
‫מעבר לאגם, מעבר לקרוסלה.‬
‫- …על איידס.‬ ‫עשו משהו לגבי זה -‬
‫התקתוק כל כך חזק עכשיו,‬ ‫שאני לא שומע כלום.‬
‫אני מרגיש את הלב בגרון.‬
‫הרוח טסה בעצים.‬
‫השמיים מחשיכים.‬
‫אני רוצה שזה ייפסק. אני רוצה שהכול ייפסק!‬
‫"כשהייתי בן תשע‬
‫מייקל ואני‬
‫נרשמנו לתחרות כשרונות במרכז הקהילתי‬
‫בתשע בבוקר הלכנו לעשות חזרות מעט‬
‫מייק לא ידע לשיר‬
‫ואמרתי, 'למי אכפת?'‬
‫שרנו את 'יילו בירד'‬
‫ואת 'בואו נעיף עפיפון'‬
‫שוב ושוב ושוב‬
‫עד שעשינו את זה נכון‬
‫כשיצאנו‬
‫מהמרכז בערב‬
‫השמש החמה‬
‫ייבשה את העשב‬
‫וחשבתי, היי, איזו דרך להעביר יום‬
‫היי, איזו דרך להעביר יום‬
‫אני מתחייב‬
‫מכל הלב‬
‫שאעביר‬
‫את זמני כך‬
‫כשהייתי בן 16‬
‫מייקל ואני‬
‫קיבלנו תפקיד בסיפור הפרברים‬
‫בתיכון 'ווייט פליינס'‬
‫בשעה שלוש הלכנו לעשות חזרה באולם‬
‫מייק שיחק את דוק, שלא שר לעולם‬
‫מבחינתו, מושלם‬
‫שרנו 'יש טיל בכיס שלך'‬
‫ו'הלילה נבוא עם הג'טס חשבון'‬
‫שוב ושוב ושוב‬
‫עד שעשינו את זה נכון‬
‫כשיצאנו‬
‫גמורים מהמופע‬
‫מאורת הכוכבים‬
‫את הדרך שטפה‬
‫חשבתי, היי‬
‫איזו דרך להעביר יום‬
‫היי, איזו דרך להעביר יום‬
‫אני מתחייב‬
‫ועכשיו אני חושב‬
‫האם אני בנוי להעביר כך את זמני?‬
‫אני בן 29‬
‫מייקל ואני‬
‫חיים בניו יורק, בסוהו, הצד המערבי‬
‫בשעה תשע, מנסה לשאוב מילים מהדמיון‬
‫מייק שר את השיר שלו בשדרות מדיסון‬
‫אני שר, 'תתאפס‬
‫אין טעם בהגנות'‬
‫שוב ושוב ושוב‬
‫ושוב ושוב ושוב‬
‫עד שאני עושה את זה נכון‬
‫כשאני עובר מסי מינור או לה‬
‫שעה חמש, מתקשרים מהדיינר‬
‫אני יוצא לעבודה‬
‫אני חושב, היי‬
‫איזו דרך להעביר יום‬
‫היי, איזו דרך להעביר יום‬
‫אני מתחייב‬
‫מכל הלב‬
‫שאעביר‬
‫את זמני כך‬
‫שאעביר‬
‫את זמני כך"‬
‫היי, מה שלא יקרה, אני פה. מבטיח.‬
‫יש קבוצת תמיכה שנקראת "חבר לעת צרה".‬
‫הם נפגשים מחר בבוקר.‬ ‫-אתה נראה כמו חרא.‬
‫ממש קר לי.‬
‫בוא, תיכנס.‬
‫אוי, מייק.‬
‫אני מצטער.‬
‫יום ראשון.‬
‫יום ההולדת ה-30 שלי.‬
‫דבר.‬
‫ג'ון? מדבר סטיב סונדהיים.‬ ‫רוזה נתנה לי את המספר הזה,‬
‫אני מקווה שזה בסדר.‬
‫לא יצא לי לדבר איתך אחרי ההגשה,‬ ‫אבל רציתי להגיד שהיה ממש טוב.‬
‫ברכותיי.‬
‫אשמח להיפגש ולדבר איתך על זה אם תרצה.‬
‫בלי לחץ.‬
‫אבל מה שחשוב זה‬ ‫שזו עבודה ברמה גבוהה ויש לה עתיד.‬
‫וגם לך.‬
‫אחזור אליך בהמשך עם כמה מחשבות.‬ ‫בינתיים, תהיה גאה.‬
‫- פחד או אהבה -‬
‫- למה אנחנו משחקים באש? -‬
‫- זמן -‬
‫- סגור לאירוע פרטי -‬
‫היה בי חלק מאוד קטן‬
‫שטיפונת שמח לשמוע שאתה לא עוזב.‬
‫הייתי עצוב לא לראות אותך כל יום ראשון.‬
‫לחיים.‬
‫סיפרתי לפרדי. הוא עצבני על הסוכנת שלך.‬
‫מה שלומו?‬
‫הוא אמור לחזור הביתה בקרוב.‬ ‫-באמת?‬
‫כן.‬
‫אלוהים…‬
‫אני… כן.‬ ‫-לך תטפל בזה.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫לא ידעתי…‬
‫לא הייתי בטוחה שאתה רוצה שאהיה פה.‬
‫אני כל כך שמח שאת פה.‬
‫אז איך הייתה הקריאה? מישהו…?‬
‫אני מצטערת.‬ ‫-לא, זה בסדר.‬
‫ממש רציתי להיום שם. פשוט…‬ ‫-סוזן…‬
‫אני יודע.‬
‫מה תעשה עכשיו?‬
‫אתחיל עוד אחד.‬
‫החלטתי לקחת את העבודה.‬
‫בסדר.‬
‫אני שמח בשבילך.‬
‫יום הולדת שמח.‬
‫תודה.‬
‫לא היית צריכה להביא לי שום דבר.‬
‫זה בשביל המופע הבא.‬
‫יש לך רעיונות?‬
‫רק שאלות.‬
‫נראה לי שזה מקום טוב להתחיל בו.‬
‫להתראות, ג'ונתן.‬
‫המופע הבא היה "טיק, טיק… בום!"‬
‫אחרי זה הוא חזר לפרויקט‬ ‫שהוא התחיל ושם בצד, בשם "רנט".‬
‫הוא הוצג בברודווי במשך 12 שנים.‬
‫הוא שינה את ההגדרה‬ ‫של מה שמחזמר יכול להיות.‬
‫איך הוא יכול להישמע.‬
‫איזה סיפורים הוא יכול לספר.‬
‫ג'ונתן מעולם לא ראה אותו.‬
‫בלילה לפני המופע הפומבי הראשון של "רנט",‬
‫הוא מת ממפרצת פתאומית באבי העורקים.‬
‫הוא היה בן 35.‬
‫היו לו עדיין כל כך הרבה שאלות.‬
‫- טיק, טיק… בום!‬ ‫מאת ג'ונתן לארסון -‬
‫"מדוע אנחנו משחקים באש?‬
‫מדוע אנחנו שמים את האצבע בלהבה?‬
‫מדוע אנחנו מניחים את ידנו על הכירה‬
‫למרות שאנחנו יודעים שכאב טמון בחובה?‬
‫מדוע אנחנו מסרבים להתקין תאורה‬
‫כשהרחובות מסוכנים?‬
‫מדוע נדרשת תאונה‬
‫כדי שהאמת תכה אותנו בפנים?‬
‫כלובים או כנפיים, מה עדיף?‬
‫שאלו את הציפורים‬
‫פחד או אהבה, מותק‬
‫אל תענה‬
‫מעשים חזקים ממילים‬
‫למה שננסה להיות הכי טובים‬
‫כשאפשר פשוט להסתדר ולהרוויח?‬
‫מדוע אנחנו מהנהנים‬
‫למרות שהבוס אותנו מרתיח?‬
‫למה שנפלס לנו דרך‬
‫כשהדרך המוכרת כה בטוחה‬
‫ומזמינה?‬
‫איך, במסעותינו‬
‫נוכל לראות את הפחד‬
‫בלי לחולל מלחמה?‬
‫כלובים או כנפיים‬
‫מה עדיף?‬
‫שאלו את הציפורים‬
‫פחד או אהבה, מותק, אל תענה‬
‫מעשים חזקים מ…‬
‫חזקים מ…‬
‫מה נדרש כדי לעורר דור תקוע?‬
‫איך אפשר לגרום למישהו לפרוש כנפיים ולעוף?‬
‫אם לא נתעורר ונרעיד את האומה‬
‫נאכל את אבק העולם ונתהה מדוע‬
‫מדוע?‬ ‫-מדוע?‬
‫מדוע?‬
‫מדוע אנחנו נשארים עם מאהבים‬
‫כשעמוק בפנים, אנחנו יודעים‬
‫שהם לא מתאימים?‬
‫מדוע…"‬
‫- שמור‬ ‫סוזן ווילסון -‬
‫"מדוע נעדיף‬ ‫-לעבור גיהינום‬
‫מאשר ללכת לישון בודדים?‬
‫מדוע אנחנו הולכים בעקבות מנהיגים‬ ‫שלא מנהיגים?‬
‫מדוע נדרש אסון כדי להתחיל מהפכה?‬
‫אם אנחנו כל כך חופשיים, תגידו לי מדוע‬
‫שמישהו יגיע לי מדוע רבים כל כך מדממים‬
‫כלובים או כנפיים‬
‫-מה עדיף?‬
‫שאלו את הציפורים‬
‫פחד או אהבה, מותק, אל תענה‬
‫מעשים חזקים מ…‬
‫חזקים מ…‬
‫כלובים או כנפיים‬
‫מה עדיף?‬
‫שאלו את הציפורים‬
‫פחד או אהבה, מותק, אל תענה‬
‫מעשים חזקים‬
‫חזקים מ…‬
‫הם חזקים‬
‫חזקים מ…‬
‫מעשים חזקים מ…"‬
‫- יום הולדת שמח, ג'ון -‬
‫תביע משאלה.‬
‫תרגום כתוביות: עומר גפן‬