Hei. Jeg heter Jon.
NETFLIX PRESENTERER
Jeg er musikalforfatter.
En av de siste i mitt slag.
I det siste har jeg hørt en lyd.
Overalt hvor jeg går. Tikk, tikk, tikk…
Som en tidsinnstilt bombe i en dårlig B-film eller tegnefilm.
Lunten er tent, klokka teller ned sekundene,
og flammen kryper nærmere og nærmere.
Til helt plutselig…
Dette er historien om Jonathan Larson.
Gratulerer. Jeg er så glad i deg.
Før Tony-prisene.
UTSOLGT!
Før Pulitzer-prisen.
Før…
Premieren og alle forestillingene tilegnes vår venn Jonathan Larson.
…vi mistet ham.
Alt du nå skal få se, er sant.
Bortsett fra det Jonathan diktet opp.
Datoen er 26. januar 1990, og stedet
er det åndsforlatte og utrendy ingenmannslandet
mellom SoHo og Greenwich Village.
Jeg har to keyboard, en Macintosh-maskin, en katt.
En imponerende samling cd-er,
kassetter og plater av andre folks musikk.
Bokhyller som tynges ned av skuespill og romaner jeg ikke har skrevet.
Jeg har en original, dystopisk rockemusikal,
som jeg har brukt de siste åtte årene av livet på å skrive.
Og omskrive og omskrive.
Jeg har fått avslag fra alle større og mindre produsenter,
teatre, plateselskap og filmstudioer som finnes.
Om litt over ei uke…
…fyller jeg 30 år.
Eldre enn Stephen Sondheim da han slo gjennom på Broadway.
Eldre enn Paul McCartney da han skrev sin siste sang med John Lennon.
Da foreldrene mine fylte 30, hadde de allerede to barn,
yrker med fast inntekt og huslån.
Om åtte dager vil ungdomstiden min være en saga blott.
Hva har jeg å vise til?
Gratulerer med dagen!
Stopp litt opp
Ta deg tid
Til et avbrekk
Før du er forbi
Trykk på stopp
Spol til start
Finn nytt fokus
Før de sier takk
Årene forsvinner
Rynkene blir stadig flere
Du syns du står og stamper
Men strømmen øker bare
Men unngå panikken
Ingen vits i å stikke
Dette skjer jo bare En gang per liv
De synger "happy birthday"
Du vil helst gråte en skvett
Slett ingen vanlig bursdag Det er 30/90
Kan du forbli 29?
Du føler jo at du er 22
Å bli 30 i 1990
Pang, du er død! Hva gjør du da?
Hva gjør du da?
-Ti eksemplarer. -Du er en engel.
-Dette er siste gang. -Jeg vet det, takk.
-Jeg tar det. -Jeg betaler.
-Nei. -Kan noen ta ut søpla?
Hører at du flytter fra Jon. En epoke er over.
Han gråter i kjøleskapet hver morgen. Veldig trist.
Vi prater ikke om det.
-Carolyn, kommer dere neste fredag? -Hva skjer da?
-Superbia-workshopen. -Har han ikke sagt det?
Lyder kjent.
Dette er sjansen jeg har ventet på.
Det er første gang andre enn oss skal se den.
Bra at du ikke legger for mye i det.
I en viss alder slutter man å være en forfatter som er servitør,
og blir en servitør med en hobby.
Boo-Boo, spør deg selv om du styres av frykt eller av kjærlighet.
Rydd av banen
Ligg på vent
Prøv å lande
Før det er for sent
Venner får seg mage
Hårmanken din bare svinner
Nå må du redde dagen
For et lag som aldri vinner
Ikke la deg bli utspilt
Kan ikke kjempe imot
Men du har selskap
Av vennegjengen
De synger "happy birthday"
Du skulle helst dratt din vei
Er bursdager så nøye
Men 30/90, hei
Beholde optimismen
Når du ikke lenger er ny
Bli 30 i 1990
Du er avleggs
Hva gjør du da?
-Sluttet du bare? -Nei, jeg leverte oppsigelsen.
-Det er samme sak. -Nei, jeg har to uker igjen.
Jeg lar meg styre av kjærlighet.
Hva?
Rosa har en klient, Craig Carnelia.
-Agenten Rosa som ikke ringer deg? -Hun, ja.
Hun inviterte hele teaterbransjen til Craigs workshop i fjor.
I pausen hadde en produser allerede gitt ham en sjekk på 10 000 dollar.
-Skulle ønske du slapp å tenke sånn. -Det er dyrt å skape kunst.
-Det er dyrt å skape kunst her. -Men verdt det.
-Den var fin. -Ja, ikke sant?
Har du råd til den?
Peter Pan og Tingeling
Hvor ligger dette Aldriland?
Smaragdbyen gikk rett vest
Da trollmannen ikke ville styre mer
På gata høres stemmer
Fortapte barn, krokodiller
Du vil slippe
Å måtte velge, onde hekser
Valmuer eller menn bak gardiner
Tigerliljer, røde sko
Klokka tikker Det er sikkert
Alle synger "happy birthday"
Skulle ønske det var en drøm
Føles som dommedagen
Faen ta 30/90
Jeg havner visst i stormen
Ser ingen regnbue her
Bli 30 nå i 90
Se mine hender Ballen er kastet
Jeg vil ha byttet Men ikke ennå
For verden kaller Nå eller Aldriland
Kan jeg ikke bli et evig barn?
30/90
Hva gjør jeg da?
30/90
Hva gjør jeg da?
Gi en applaus til bandet
og til mine kjære venner:
Roger og Karessa på vokal.
Fredag kveld.
Jonathan, det er Deborah.
Susan kom med musikken til i kveld…
Men høyttalerne virker ikke.
-Hei, Pookie. -Hei.
Bra i Philly?
Jeg dro fra flyplassen til et møterom og tilbake tre timer senere.
Herlig.
Michael var en fantastisk skuespiller.
Han fikk hovedrollen på alt av skoleteater.
Så flyttet vi til New York.
Jeg er lei av å våkne klokka 05.00 og stå i kø hele dagen
i håp om at instruktøren skal se på en som er uorganisert.
Hvis jeg slipper inn, får jeg kanskje synge seks takter
før de avbryter meg med feil navn: Juan, Pedro, Carlos…
Ei uke senere fikk han jobb i et fancy reklamebyrå.
Han fikk fet lønn.
Og helseforsikring.
Han angret ikke.
Siden du er blakk, burde du kanskje bruke mindre på fest.
Hva skal man med penger hvis man ikke bruker dem på sine kjære?
Du har ingen.
-Akkurat. -Påminnelsen har ligget her i ei uke.
-Jeg har kontroll. -Ja, det ser sånn ut.
Snart er jeg ikke her mer og kan påminne deg.
Hvordan skal jeg klare meg?
Godt spørsmål. Har du funnet ny leieboer?
Jeg har vært veldig opptatt med workshopen.
Workshop?
Morsomt.
Når er forestillingen i kveld?
FRYKT ELLER KJÆRLIGHET?
Klokka 20.
Dansen skal være fantastisk, men musikken helt ræva.
Susan er fra en småby i Midtvesten.
Hun begynte å studere biologi, ville bli lege eller lærer,
men så ble hun hekta på moderne dans i stedet.
Alle foreldres drøm, ikke sant?
Hun flyttet til New York uten å kjenne noen.
Fire år senere danset hun for alle store koreografer:
Paul, Trisha, Merce.
I 1990 skulle hun endelig bli med i et dansekompani.
Ikke bare virre rundt, men få seg en kunstnerfamilie.
Hun var klar. Dette var hennes store sjanse.
Men så brakk hun ankelen under en generalprøve.
Etter et halvt års rehabilitering danser hun igjen, men…
Det som før føltes så riktig,
føles ikke sånn lenger.
Susan er en kunstnersjel.
Hun er ikke opptatt av å bli omtalt i New York Times.
Det er ikke nøye om hun danser for fem mennesker
eller for 5000.
Så er det oss to, da.
Dette har han ikke råd til.
Han liker å slå på stortromma, især når det gjelder deg.
Etter alt vi har gjort for ham, går han bare sin vei.
Du får opptakskassettene. Spill dem til minne om meg.
Jonathan Larsons berømte Moondance Diner-bånd.
Hvem elsker ikke musikalmusikk til frokost?
Det er faktisk mye variert musikk.
-Sårt tema. -Tydeligvis.
-Jeg er glad på dine vegne. -Jaså?
Jeg er også veldig bitter, sjalu og misunnelig
og hater deg nå.
-Han kommer seg videre. -Du er nestemann.
-Jeg fikk callback i forrige uke. -Bra!
-Til et cruise. -Hva er galt med det?
Til Arktis.
Så stort sett alt med det er feil. Til Arktis.
Hvordan går det med deg?
Uka gikk bra.
T-celle-nivået er fint. Legen min er forsiktig optimist.
-Så fint. Du ser bra ut. -Takk, det vet jeg.
-Til cruiset må jeg… -Stramme opp litt.
Scott og jeg pleide å synge madrigaler på high school.
-Hva? Er det sant? -Ja.
Jeg hatet å synge. Det var for å få sex.
Jeg støtte på Scott i SoHo, og han ville så gjerne komme.
-Skjønner. -Jeg får aldri gå på kunstnerfester.
Det er trist. De har bra dop.
-Scott jobber i finans. -Sjokk.
-Hva gjør du? -Jeg er musikalens framtid.
Velkommen. Jeg skal hente noe å drikke.
Han er kjempemorsom.
Sånn er vårt liv, bo-bo, bo-bo bo
Som en bohem
Dusjen er på kjøkken Såpen kanskje òg
Oppvasken i stabler Puss tenner hvis du må
Doen er i skapet Du håper lyset slår seg på
Ikke i dag!
Et kollektiv der folk kommer og går
Fjorten personer på fire år
Ann og Max og Jonathan Og Carolyn og Kerri
David, Tim… Nei, Tim var gjest fra januar til juni
Margaret, Lisa, David, Susie Stephen, Joe og Sam
Og Elsa, kemnerens drøm Som ingen vet av
Glem nå ikke naboene Michelle og Gay
Mer enn en familie Hvis du spør meg
Men tiden er stutt Og allting tar slutt
Nå burde jeg ha fått Hund og barn og viv
Fasaden slår sprekker Så best at vi drekker
Før vi tenker Er dette vårt liv?
-Ja! -Sånn er vårt liv, bo-bo, bo-bo bo
Sånn er vårt liv, bo-bo, bo-bo bo
Som en bohem
-Som en bohem -En gang til!
Som en bohem
Bo-bo, bo-bo bo
Helt fantastisk!
Ja!
Hei. Alle sammen drar nå.
-Jeg trengte bare litt frisk luft. -OK. Det er iskaldt her oppe.
-Hvor er jakken din? -Jeg vet ikke…
Nederst i en haug.
Så fint.
Det er fengselsskipet.
Ja.
Jeg hørte at Jacob's Pillow hyrer nye lærere til danseskolen.
-Jaså? -Ja.
Jobbe et par timer i uka og ha resten fri.
Gratis studiotid når man vil.
Kan vi prate litt?
Om hvor fantastisk du var i kveld?
-Takk. -Jeg tuller ikke.
Jeg elsker å se deg danse.
Jeg vurderer å søke.
På jobben i Jacob's Pillow.
Vi var der i fjor sommer, husker du, og så Mark Morris' siste.
-Akkurat! -Ja.
I Berkshires?
Skal du flytte til Berkshires?
Og slippe å jobbe 30 timer i uka med tekstbehandling for å betale leia.
Kanskje jeg kommer meg i form igjen.
OK, greit. Da flytter vi.
-Jeg mener det. -Jeg òg.
Vi skal bo i ei tømmerhytte og jakte eikenøtter…
Vi høster ekorn.
Hva prater du om?
Det er jo Berkshires. Folk har feriehus der. Du har vært der.
Beklager, men kan vi gå inn?
Jeg tror jeg begynner å miste følelsen i armer og bein.
Du er så pinglete.
Ta denne.
Vent nå litt.
Liker du den?
Jeg trodde du ville skynde deg inn.
Du vet den jobben i Berkshires?
-Høres topp ut. -Jeg har søkt på den allerede.
Jeg fikk den.
Så bra.
-Den starter i juni. -OK.
-Bare for sommeren, da? -Nei, fast stilling.
Jon?
Berkshires? Det er kjempelangt fra Midtown.
Ja, nettopp. Hvorfor gjør hun dette nå?
Hun vil ha meg med.
-Hva sa du? -Jeg sa: "Å?"
Jeg visste ikke hva jeg skulle si.
Jeg kan ikke forlate New York.
Be henne flytte inn. Du trenger jo ny leieboer.
To fluer i en smekk. Ingenting å takke for.
Hva med han du var sammen med? David.
-Dere passet jo godt sammen. -Det funket ikke.
Vi har en fokusgruppe på jobben. Er du interessert?
-For å få meg over på den mørke siden? -Nei.
Du kan møte kollegene mine og vise hvor dyktig du er.
-Jeg vil ikke jobbe i reklamebransjen. -Du må ikke det.
Jeg vil at du skal skrive jingler.
Du finner på jingler hele tiden. Du synger om frokostblandingen.
Du kan få betalt for det.
Når Superbia blir produsert, får jeg betalt for musikken min uansett…
Sant nok.
Vi er framme. Hjem, kjære hjem.
Herre… min… gud!
Michael kaster nøklene til parkeringshjelperen.
Hvor mange har en som parkerer for seg?
Friske blomster i lobbyen.
Ei gammel, hvit dame med minihund.
Er dette virkelig?
Slipper å slepe rundt På klesvask over hele byen
Midt på svarte, kalde vinteren
Slipper å gå opp ørten trapper
Og hive nøkler ned Fordi vi mangler dørknapp
Slipper strømproblemer
Slipper skakke gulv
Slipper å spytte ut min tannskyll Oppå skitne kopper
I vår ene vaskekum
Hils på walk-in-garderoben
Ryddig som Park Avenue
Hils på mitt håndlagde trebord
Sånn vil jeg òg
Sånn vil jeg også bo
Slipper å skreve over folk som sover
Før du kommer deg ut Av din egen bygning
Slipper farlig røyk Fra gassovner som er forbudte
Eller går i lufta mens du sover
Slipper tak som lekker
Slipper hull i gulvet
Slipper å dusje deg på kjøkkenet
Mens din kompis spiser frokost
Og du skvetter vann på hans cornflakes
Hils på min skinnende nye parkett
Glatt som en rik pikes bein
Hils på herr Oppvaskmaskin
Sånn vil jeg òg
Sånn vil jeg også bo
Slipper… eksotisk
Slipper… nevrotisk
Slipper alle ting Som ikke funker automatisk
Vi er på vei opp
Opp til East Side
Til en fet leilighet Høyt til værs
Hils på vår helt egne portner
Blid som en barne-tv-onkel
Hei og god dag Har du det bra?
Sånn vil jeg òg
Sånn vil jeg også bo
Sånn vil jeg òg
Neppe motstå
Sånn vil jeg også bo
Se opp for dørene.
Du der bak! Se opp for dørene.
Er ikke sangen klar?
Dette har aldri skjedd før. Jeg pleier å skrive en sang på en dag.
I forrige uke skrev jeg en sang om sukker. Det tok tre timer.
Om sukker?
Sukker, raffinert
Billig og bra Gjør meg eksaltert
-Hvorfor det? -For å øve meg.
-På hva? -På om jeg kan skrive om hva som helst.
Prøv heller å skrive en sang til musikalen
som skal framføres om ei uke i stedet.
Ira Weitzman, musikalansvarlig for Playwrights Horizons.
Den første og så langt eneste i teaterverdenen
som har tilbudt seg å holde workshop om Superbia.
Jeg begynner å lure på om jeg egentlig trenger den.
Det gjør du.
Du er den eneste som sier det. Bare så du vet det.
På de fem årene du har skrevet på musikalen…
Åtte år.
…har ingen andre sagt at du mangler en sang til Elizabeth i andre akt?
Ingen.
Jeg lyver.
Én person har sagt det.
I årevis var jeg med i en workshop om musikalskriving.
Flytende krystaller leses digitalt
Svever på en skjerm så grå…
En gang i uka samlet de få, gjenværende medlemmene seg.
Vi så en av oss framføre det vi jobbet med, for et panel
av ekte forfattere.
Legendene som hadde skrevet musikalene
vi hadde dratt foreldrene våre inn til storbyen for å se.
Blinker til den tar slutt
Det var et nytt panel hver uke.
Teller langsomt
Teller minutter…
Da jeg skulle ha framføring, ble det hvisket og tisket.
Er det ham?
Det var det.
Stephen Sondheim.
Jeg starter.
Jeg er forvirret. Jeg vet ikke hva dette er.
Samfunnsdebatt? Science fiction?
Og musikken likeså. Er det rock? Musikal? Begge?
Ingen av delene? Hva mener du, Steve?
Jeg må si meg veldig uenig, Walter.
Denne musikalen vet akkurat hva den er.
Ja, så klart.
Du har skapt en veldig original verden. Helt fascinerende.
Men det er vanskelig å følge den følelsesmessige tråden.
Detaljene hindrer oss i å komme innpå karakterene.
-Gir det mening? -OK.
Jeg er fullstendig enig med deg, vi bruker bare forskjellige ord.
Men musikken holdt ikke mål.
Jeg syns sangene var supre.
Ja, jo, hver for seg.
Jeg likte spesielt den han sang til slutt i første akt.
Førsteklasses tekst og melodi. Bra gjort.
"Førsteklasses tekst og melodi."
Takk.
De ordene holdt meg i gang de neste to årene.
Du mangler en sang til den unge dama.
-Elizabeth? -Det er forestillingens vendepunkt.
Hovedpersonen må velge retning.
Noen må få ham til å ta seg sammen.
Ja vel.
Jeg skulle akkurat til å si det samme.
Kan vi diskutere musikere? Blir det bare fire,
må jeg finne en måte å dele opp basstemmene på.
-Vær så god. -Takk.
Dette er en gjennomspilling. Du får piano.
Det er en rockemusikal, så jeg må minst ha synt, trommer, gitar…
En bra sang bør låte bra selv uten instrumenter.
Vi kan ta den a cappella.
Eller vi kan droppe sangene,
så er det hele unnagjort på en halvtime.
Jeg skal se om budsjettet kan romme en musiker til.
To til. Pluss piano. Det er minimum.
Pratet med Rosa?
Hei, Rosa, dette er Jonathan Larson, klienten din.
Jeg har lagt igjen flere beskjeder…
-Er Rosa Stevens agenten din fremdeles? -Ja visst, vi snakkes hele tiden.
Har hun sendt ut innbydelser?
Få har takket ja.
Bare rolig.
Ingen i bransjen har flere kontakter enn Rosa.
Hun får sikkert hanket inn gode folk.
Ja visst.
-Ses på mandag. -Skal bli.
Første øvingsdag.
Gjør ferdig sangen. Vær så snill.
-Takk, Ira. -Takk.
Takk for alt dette.
DU ER
Jeg ville gi en beskjed til Mr. Sondheim. Jeg heter Jonathan Larson.
Dette er en beskjed til Joe Papp. Til Bernie Gersten.
Kunstnerisk leder for Shubert-teatrene. Til La MaMa.
Det er Larson, L-A-R-S-O-N. Nei, ikke Parson.
Noe sånt har aldri blitt gjort før.
Med enormt kommersielt potensial.
Jeg ville forsikre meg om at du fikk plass.
Jeg vet at han har lite tid. Det hadde vært supert!
Null press. Jeg vil du skal komme.
Kommer du? Han får reservert plass.
Superbia på Playwrights Horizons. Kl. 10.
Fredag kl. 10. Jeg gleder meg.
Du bør ikke gå glipp av det. Det er alt jeg kan si.
SISTE VARSEL OM AVSTEGNING
Alle Sondheims musikaler burde sendes på TV.
Sunday er en god begynnelse.
Hvorfor kan han ikke si at han elsker henne?
Hvorfor ikke være kunstner òg elske henne?
-Han elsker henne. -Men han får det ikke fram.
-Det er et problem. -Nettopp.
Mannfolk!
Bernadette i det korsettet…
Midjen hennes er helt…
Hvordan klarte han det?
-Har du løst det? -Jeg er så nær.
-Ring hvis du trenger inspirasjon. -Nei, ikke dra. Bli her.
Du kan sove på ditt gamle rom.
Skriv sangen.
…med aids.
North Carolinas senator Jesse Helms frykter at loven sender feil budskap.
Hvis narkomane og homofile menn
avstår fra atferden sin fra i dag av,
ville det ikke bli flere tilfeller av aids i landet vårt.
Bortsett fra de vi allerede har.
Henry Champ ved Kongressen.
SJEFEN ER IKKE HELT GOD
-Hei. -Å, jeg elsker deg.
De vil ha svar på onsdag.
Kan vi ta en prat om den?
Jobben.
Ja.
Kan vi prate om den i morgen?
Jeg må bli ferdig med sangen.
Ja visst.
Sikker?
Ja da.
OK.
Du virker ikke sikker.
-God natt, Jonathan. -God natt.
Jeg kommer.
DU ER
DIN
DU ER
Soloppgang, en ny dag gryr
Johnny vandrer rastløst
Fire litt eller stå på sitt
Hans sinn er i uro
Johnny har gått vill
Får det ikke til
Kan han sette spor Hvis han går tom for ord?
Johnny er i tvil
Susan savner fred og ro
Er lei av byens kappløp
Susan vil helst bli oss to
Johnny sliter med å velge
Johnny har gått vill
Får det ikke til
Kan han roe ned Og likevel ha kred?
Johnny er i tvil
Michael får alt slik han vil
For lykken står han bi
Johnny får det ikke til
Kan drømmen bli sann?
Slik vennen fikk til?
-Johnny vet at Susan har rett -Susan har rett
Ambisjoner gjør oss skjøre
Michael syns at Johnny burde gi slipp på
Alt Johnny føler han må gjøre
Johnny har gått vill
Får det ikke til
Kan du bli nummer én Når du holdes
Igjen?
Johnny er i tvil
STILLHET = DØD
Johnny har gått vill
Får det ikke til
Hvordan vite når…
HVORFOR KREVER FORANDRINGER EN KATASTROFE?
…du må gi slipp?
Johnny er i tvil
I tvil
Johnny er i tvil
Freddy er på akuttavdelingen.
Hva?
Han våknet med feber på lørdag.
Han skalv bare.
Vent nå litt.
Han sa jo at T-celle-nivået…
Legen sa at det så bra ut for fire dager siden.
Det endret seg.
Faen.
-Han klarer seg. -Ja da.
Helt sikkert.
Du vet hvor sta han er.
-Ikke sant? -Ja.
Vi burde bli sure for at vi er så få til søndagsbrunsjen. Ikke sant?
OK.
Freddy, faen også! Jeg burde dra på sykehuset.
Men jeg må jo skrive. Jeg må prate med Susan. Besøke Freddy.
Hvordan kan du tenke på musikalen når vennen din er på sykehus?
Hva gjør jeg her? Jeg må gå ut herfra.
Men klokka er 09.30 en søndag på Moondance Diner.
Jeg går ingen steder.
Følg med!
Har dere sånt deilig, jødisk brød?
-Det heter "holly", kjære. -Vil du ha halla?
-Kan noen ordne med eggene? -Tranquilo.
Termina tu obra.
Harrington, fire?
Moondance. Hva vil du?
En Ghostbusters-referanse.
Om vi har bordbestilling? Nei, vi er en diner.
-Rugbrødet mitt? -Navn?
-Richard. -Hvor mange er dere?
-Caplan. -Richard Caplan. Hvor mange?
-Med C. -Greit. Hvor mange?
Skrives med C.
-Jeg forstår. -Et øyeblikk. Hvor mange er dere?
Det er ingen matteprøve.
Orden.
Takk for tålmodigheten.
Uten eggeplommer, sa jeg. Ikke rart at du bare er servitør.
Spenning.
Oppkast på damedoen.
-Regningen! -To mimosaer til?
Hun har fått ny jobb! Ha Baileys i kaffen eller vodka i jusen.
Hva som helst.
Balanse.
BLT!
Si se quejan que se enfría, no es culpa mía.
Faderullan! Carolyn.
-Carolyn? -Hei.
-Har dere Baileys? -Et øyeblikk.
Herregud!
Brunsj.
Søndag
På en blå og sølvblank diner
På en krakk i femtitallsstil
Sitter fjols
Som sikkert har et hjem
Her sitter de hver søndag
Kjøper seg en jus eller bagel
På en krakk i grønn femtitallsstil
Sitter fjols
Vil ha kanel i kaffen
Eller koffeinfri te
For evig
På en blå og sølvblank diner
Drypper spytt i en grønn og gul rad
Fra de fjols
Som kan ta seg råd
Vil ha kaffen mild
Og svart
Og kolesterol
Og boms, boms, boms
Alle roper etter brød
På en liten nærkafé
På en øy i to elver
På en ganske vanlig
Søndag
Brunsj
SØNDAG MUSIKK OG TEKST: JONATHAN LARSON
Mandagsmorgen.
Første øvingsdag i workshopen om Superbia, som fremdeles,
i fall dere har glemt det, mangler en viktig sang i andre akt.
Veien dit går gjennom dødsriket:
Teaterstrøket.
Gå rundt Times Square Hva får du se?
Alt er stygt, det fine er tatt ned
Glamour og stil er byttet med bling
Et tomt spetakkel av billige ting
Teater er spill
Hvorfor skulle jeg spille med?
Teater er spill
Du er helt sprø hvis du spiller med
Selv om du går på en kabaret Pengefolk styrer hva du får se
Sånn er Amerika, ingen fornying
Bare glitter og resirkulering
Sånn er Amerika, ned det går
Null kvalitet, pengene rår
Skriv en film eller noe for TV Er ikke nøye, du må jo leve
Du tjente flust på en enkel akt Ingen bryr seg om det ble slakt
Glem Shakespeare, Beckett og Moliére
Teater er spill
Hvorfor skulle jeg spille med?
Teater er spill Du er helt sprø hvis du spiller med
Teater er spill
Sånn er spillet Hvorfor bry seg?
Jeg skal prøvespille som Gamle Profetikus.
Playwrights Horizons ønsker dere velkommen.
Takk for at dere vil være med på en spennende, ny musikal
fra en spennende, ung forfatter: Jonathan Larson.
Ikke 30 engang.
Takk, Ira.
Dette er musikalens første skikkelige workshop.
Nå er dere blitt en del av familien.
Noen spørsmål før vi starter?
Ja.
Kunne du forklare den?
Hva da?
Bare musikalen. Handlingen.
Den er litt forvirrende her og der, ikke vondt ment…
Superbia er en framtidssatire på en forurenset jord,
der store deler av menneskeheten tilbringer livet
med å se på mediemottakerne sine.
Der ser de på eliten av rike og mektige,
som filmer sine egne, fantastiske liv som TV-programmer.
En verden der menneskelige følelser er forbudt.
Dette blir den første musikalen skrevet for MTV-generasjonen.
Dette er mitt…
Skal de liksom være romvesener?
Ikke romvesener, men det foregår i framtiden.
Fargene i dag er svart-rødt-svart
Og dagens dop er en kilowatt
Trenden er å bruke Adjektivet "gøy" om alt
Flott, fortsett.
Du har blitt nominert i kategorien
"Årets ansikt" og "Beste hår"
Gjør talen klar til din fotomulighet Din agent Tim Pursent vil være der
Herlig.
-Du sa du måtte ha en trommis. -Jøye meg.
Adjø. Fabelaktig innsats.
Nei, jeg sa at jeg trengte et band.
Hver musiker koster 100 dollar.
Ja, og årsbudsjettet ditt er på en halv million dollar?
Tolv personer har sagt at de kommer.
Dere blir flere i bandet.
Vil du ha flere musikere, må du skaffe penger et annet sted.
Beklager.
Takk for alt.
JEG SKULLE SÅ GJERNE HA TRYLLET DET VEKK
Jeg var i begravelsene til tre venner i fjor.
Den eldste var 27.
Pam, Gordon, Ally.
Freddy er ikke engang… Han ble 25 for to uker siden.
Ingen gjør nok.
Jeg gjør ikke nok.
Tiden strekker ikke til, eller jeg sløser den bort.
Hva med Susans tid? Når skal jeg prate med Susan?
Hva skal jeg si? Jeg aner ikke.
Så Susan venter, og tiden tikker i vei.
Tikk, tikk, tikk.
Det er tre dager igjen til workshopen.
Tre dager til å skrive sangen. Funker ikke den,
funker ikke showet, og da har alt vært bortkastet.
Hvem bryr seg om en jævla sang?
Og jeg savner Michael.
Jeg må prate med Michael.
Jeg har ikke tid til å prate med Michael.
Alle som har vært eller kommer til Å bli noen, vil være der
Aldri i historien til underholdning…
Pass på at de ikke øker.
…helt maken
Hundreårets tildragelse
En ekte samfunnsopplevelse…
Det mangler konsonanter i "ekte samfunnsopplevelse".
-Hei. -Kjempebra!
Hvorfor sa du ikke fra?
-En hyggelig overraskelse? -Det er det.
Det er tirsdag.
Jeg må gi et svar om jobben i morgen…
Tror du at du kan ta en pause?
Skuespillerne får pauser, men ikke jeg.
Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre.
Kan du få mer tid?
Beklager, kan vi prate om dette i kveld?
Et øyeblikk.
En nominasjon En nominasjon til en ansiktspris
-En ansiktspris. -Kobler til
-Slipper de meg til på lufta da? -Der har du jo vært
-I går kveld, for et syn du var -Var jeg?
Du lekte med min laser Som vanlig når du fjaser
Sikkert grunnen til At det ble slikt et styr
Vi kan få sendetid Spilledåsa når ut
Hvor? Hvem? Hva vil det si?
Alle som har vært eller kommer til Å bli noen, vil være der…
SELG BØKENE DINE
Jeg kan gi deg 50 for alt.
Du selger dem for fem ganger så mye.
Ikke mer.
-Kontant? -Fint.
Å nei, han beholder Godspell.
"Day by day."
Ja, kjempebra.
Jeg vil spandere lunsj på deg og feire bursdagen din.
Ikke denne uka.
-Jeg trenger å prate med deg om noe. -Michael?
Kan jeg ringe tilbake? Jeg er veldig opptatt nå.
Du, den fokusgruppen?
De mangler én person. Torsdag kl. 11. Jeg vet du trenger penger.
-Glem det. -Hvor mye betaler de?
Bare 75 dollar, men det kan bli noe fast.
Jeg kommer.
Tusen takk skal du ha.
Ha det.
Vi ses.
Alle som har vært eller kommer til Å bli noen, vil være der
-Du hadde rett. -Jeg vet det.
Aldri i historien Til underholdningen har vi
Sett noe helt maken
Hundreårets tildragelse
En ekte samfunnsopplevelse
Vi kan ikke la gå Slikt et fesjå
Den 31. ansiktskåringen
Utdelingsseremonien Live via satellitt i farger
En 18-timers sending Med pauser for reklame
Fra et strålende, glitrende Slam-bang glamorama
Alle de som er noen vet at
Alle kommer til å være
Der
-Får jeg høre den? -Hva?
Den nye sangen.
Snart.
Du piner meg, Larson.
Herregud.
Snakk!
Hei, det er meg. Ta telefonen.
Jeg vet at du siler samtalene.
Du har alle lysene på i leiligheten.
Jeg ser deg!
Hei, du kunne ha ringt først.
Jeg gjorde jo det. Godt å se deg også.
Jeg mente det ikke sånn.
Herregud.
-Jeg er nødt til å prate med deg. -Jeg skriver, Susan.
Skal du skrive en musikal de neste ti minuttene?
Takk for at du støtter meg.
Du har jo virkelig stilt opp for meg!
-Hva mener du? -Hva tror du?
Nå, mine damer og herrer, skal vi framføre…
…scener fra en moderne romanse fortalt med sang.
Unnskyld, altså.
Jeg får ikke snakke om behovene mine. Hvilke behov?
-Sa jeg det? -Det er underforstått.
Hvordan da?
Du er kunstneren og jeg kjæresten. Det er sånn, ikke sant?
Jeg blir lei For at du blir lei
For at jeg ble lei For at du ble lei
Etter det jeg sa Om det som du sa
Om at jeg ikke er i stand
Til å vise følelser
-Kan vi prate om dette senere? -Når da?
Ikke i kveld.
Hvis jeg trodde At du trodde
At jeg ikke tenkte Å si hva jeg tenkte
Ville min reaksjon På din reaksjon
Til min reaksjon Ha vært full av følelser
Jeg har øvd i hele dag. Jeg sto opp klokka 04.00.
Jeg prøvd å skrive sang i ei uke uten resultat.
Jeg var redd at du ble redd Hvis jeg sa fra om at jeg fryktet nærhet
Jeg har sagt i månedsvis at jeg er ulykkelig.
Hvis mitt problem er null problem Er problemet kanskje vår avhengighet
Alle er ulykkelige i New York! Sånn er det bare.
-Det var feil at jeg sa feil -At du tok feil
-Da du ringte og sa -At ringen ble feil
Hvis jeg mente det Om at ringer er dølle
Jeg når ikke fram til deg.
Du stenger meg ute.
Nei da!
Du er alltid fraværende.
-Jeg er jo her. -Er du det?
Virkelig? For jeg kjenner deg.
Jeg er ikke sur for at du ble sur Da jeg ble sur
Da du ba meg ta reper'n
Hadde jeg vært i dine sko Ville jeg ha vært på vakt
Etter det jeg sa
Jo, jeg har vært distré, men etter workshopen…
Etter workshopen.
Etter workshopen!
-Alt er etter workshopen. -Ja.
Tenk om det ikke skjer noe etterpå?
Ingen produsent som punger ut.
Du havner ikke på Broadway.
Du er fortsatt servitør, bor her og er blakk.
Hva da, Jonathan? Hva med meg?
-Jeg blir lei for at du blir lei -Synd at du synes synd på meg
-For at jeg ikke kan vise følelser -For at jeg synes synd på deg
Jeg kan ikke flytte til Berkshires.
Jeg kan ikke gi opp karrieren.
Det vet jeg.
Hva?
Hva er det… Hva er dette? Hva vil du?
Jeg ville vel bare at du skulle be meg om å bli.
-At du syntes jeg var overfladisk -Da ville min reaksjon
-Da jeg reagerte på deg -Ha vært full av følelser
Klart jeg vil at du skal bli.
-Er det sant? -Så klart.
Det er første gang du sier det.
Herregud.
Sannheten er ute
Du tenker på hvordan du kan skrive sang om dette.
Vi tok blad fra munn
Nei. Hva?
Vet du hva, Jonathan? Jeg har fått nok.
Susan? Vent.
Jeg håper du får en fantastisk workshop.
Susan, vent, da.
Nå er det blitt natt Vi har terapi i morgen
Altfor sent for sex La oss ta en blund
Vi venter på én person til. Kos dere med vannet.
-Jeg heter Jon. -Ja, du er Michaels venn.
-Står til? -Bra. Du er sen.
-Beklager. -Det går bra.
-T-banen, vet du. -Sikkert.
-Bare finn deg en stol. -Velkommen.
-Kan vi ikke bruke toalettet? -Det går ikke.
Sa hun når vi får betalt?
OK, nå som vi alle er her…
Hei.
Skal vi begynne med litt brainstorming?
For å få fart på kreativiteten. Det blir gøy.
To timer av dette.
For én ekstra musiker.
Si det som faller dere inn
når jeg sier ordet "Amerika".
-George Washington. -Flott.
-Abraham Lincoln. -OK.
Imperium, rasisme, folkemord, Vietnam.
Grover Cleveland.
-Grunnloven. -Ja.
-Magna Carta.
-Bill of Rights. -Å gjøre det rette.
-Helstøpt. -Helstøpt.
En landevei i solnedgang.
Vind i håret.
Ingenting i veien unntatt horisonten.
Det var vakkert, Mr. Larson.
Det må vi skrive på tavla.
-Sola. -Soloppgang.
En ny dag gryr.
-Utgangspunktet. -Hvor kom du fra?
-Du er fantastisk. -Helt utrolig.
Et vindu ut mot en eng.
Jeg ser ut og ser små kaniner og ekorn…
Nasjonens bankende hjerte.
Du store min.
Det er det det handler om.
Jeg har aldri hørt det før. Du er begavet.
Dette liker jeg.
Jeg kan få betalt for sånt.
Jeg kan få helseforsikring. Pensjonssparing.
BMW, luksusleilighet på vestsiden av Central Park.
Nei, østsiden.
Jeg kunne faktisk bli belønnet for kreativiteten min
i stedet for å bli avvist og ignorert.
Resten av livet, kanskje.
Med alle de flotte ideene deres friskt i minne
skal vi gå løs på selve oppgaven.
Vi skal finne et navn på et revolusjonerende konsumentprodukt
som snart havner i butikkhyllene.
Nå får vi bruk for fantasien din, Mr. Larson.
Produktet er en smakløs, luktløs, kjemisk forbindelse,
som kan brukes i stedet for fett i matlaging.
De har utført vellykkete tester med det på en rekke pattedyr.
Det er bra.
Det har visse bivirkninger, som jeg må fortelle dere om:
Hudavskalling.
Fullstendig håravfall. Hår, øyenbryn, øyenvipper…
Dette kan bli resten av livet.
Til slutt, et lite antall brukere
fikk toksisk sjokksyndrom.
Som medførte et kort sykehusopphold.
-Ikke så ille. -Ingen ideer er dårlige.
-Fri olje. -Elsker det.
-Oljefritt. -OK.
-Det var det hun sa. -Jeg byttet rekkefølge.
Det går fint, Kim. Takk.
-Den amerikanske drømmen. -Frihetsdrømmer.
-Nutra-olje. -Ikke dumt, Todd.
Livolje? Nei.
Jeg har det.
-Jeg har det perfekte… -Si det!
Jeg har det perfekte navnet på dette produktet.
Suggstitutt.
Suggstitutt?
-En spøk. -Det er ikke morsomt.
-Kanskje ikke for deg. -Jeg anbefalte deg.
Jeg ofret ryktet mitt for din skyld.
-Si at jeg fikk anfall. -Det er ikke morsomt!
-Dette er livet mitt. -Nei.
Det er reklamebransjen.
Det handler om å lure folk til å kjøpe ting de ikke vil ha.
-Det er mer komplisert. -Hvordan kan du ta dette seriøst?
-De betaler meg. -Penger er ikke alt.
-Men det skader ikke. -Sikker?
Hva er så edelt med det du gjør?
-Jeg skaper kunst. -Ja, verden trenger jo mer kunst!
Jeg opprettholder iallfall ikke et system som…
Ikke vær skinnhellig. Du skriver musikaler,
du redder ikke regnskogen.
Skulle ønske jeg var som deg:
Bare opptatt av fine biler, dresser og luksusleiligheter.
Hvorfor skulle jeg ikke ville ha det? Ikke alle har det du tar for gitt.
-Som hva? -Et liv med den du elsker.
Vet du hva jeg ville gi for det? Du fnyser av det.
Hva er det som hindrer deg, da?
Hva med Jesse Helms og kristne pressgrupper?
Hva med de som styrer dette landet? Jeg kan ikke gifte meg og få barn.
Halvparten av våre venner dør, og resten lever i dødsangst.
Unnskyld at jeg vil ha fin bil.
Unnskyld at jeg vil ha sentralvarme.
Unnskyld at jeg nyter livet mens jeg kan.
Nå går jeg.
-Vi tar T-banen. -Jeg går.
Michael.
Hallo?
Johnny, kjære deg. Det er Rosa.
-Hallo? -Rosa Stevens?
-Gleder vi oss til i morgen? -I morgen?
Du husket framføringen.
Husket den? Jeg har invitert alt av produsenter.
Den bør bli bra.
Ja, den kommer til å bli fantastisk.
Vi kan prøve å få dem til å by over hverandre for musikalen din.
Ja visst.
OK, vennen.
Charlie, ring Hal Prince for meg.
Rosa?
Beklager.
Jeg vet det.
Å nei.
Hvorfor ikke ringe og si at jeg lå etter med betalingen
før dere tok strømmen? Det gir ingen mening.
-Som sagt, fikk du et brev… -Nei, hør her.
Du skjønner ikke. Jeg har en workshop.
Jeg skal framføre musikalen min om tolv timer…
Hvis du hever stemmen…
Om forlatelse. Jeg kan betale over telefonen nå.
-Jeg har kredittkortet her. -Det kontoret er stengt.
-Jeg vil gjerne fikse dette nå. -Det kontoret er stengt.
-Hva skal jeg gjøre? -Som sagt, ring…
-Hallo? -Hei, Beth.
Hvordan går det? Det er Jon.
Hei, Jon.
-Er Susan der? -Hun vil ikke prate med deg.
Nei.
Nei visst.
Kan du gi henne en beskjed fra meg?
-Hva da? -Det er bare…
Jeg ville minne henne på workshopen min i morgen.
Jeg har ingen rett til å be om det.
Jeg vil gjerne at hun skal komme.
Jeg skal si fra.
Her er jeg.
Musikalen jeg har viet ungdomstiden min til,
skal snart framføres for hver eneste produsent i New York.
Jeg har ikke skrevet en eneste note eller tekst
av den viktigste sangen i forestillingen.
Jeg har ikke strøm.
Bestevennen min er rasende på meg. Kjæresten min prater ikke til meg.
Det eneste jeg kan tenke på å gjøre, er…
…å svømme.
Jeg hater garderoben Hvorfor tar ikke Susan telefonen?
Svett, vått, ekko Lukt, fukt, smekk
Skru opp volumet Varmt, vått, hett, svett
Hvordan er vannet? Tøy først, brillene på
Synet uklart Dyppe foten
Gjør klar til stup Sjokk mot huden
Så kommer smerte Smerte, smerte nå
En, to, tre Må hente luft og sju
Jenta der En, to, tre
Hente luft Glatt, myk hud
To, tre Hente… Tretten.
Langbent, brun hud og vått hår
Ååå og vått hår
Har Rosa hørt på båndet mitt?
Spark, strekk, ryggtak Se hånden, strake føtter
Vått hår Ro ned, han er for treg
Femten Klarer jeg førti?
For treg Ta hælen, vekk
Ta telefonen Rødt, tynt bånd
Femti, seksti Ligner på Susan
Susan er nydelig
Ut, ikke tenk, ut, ut Få det ut
Hold skulderen lav
Ikke altfor hardt
Finn grunnbevegelsen
Hender, nei Skulder, nei
Albu, nei
Lavere, fra ryggen Ja, lavere
Trettini, førti
Midten, midten
Fosser fremad
Gjennom vannet
Nå må du våkne
-Stikk av -Nå må du våkne
Nå må du våkne
Flyter, svever
-Jeg er vannet -Du svever høyt
-Du er en prins -Jeg står i ro
Dronning er jeg
NÅ MÅ DU VÅKNE
Snart begynner det.
Rommet er helt tomt.
Forestillingen skal snart begynne, og jeg ser
på 60 tomme klappstoler.
Hei.
Hei, guttegeni.
Jeg fyller 30 på søndag.
Gratulerer.
Takk.
-Tretti er ennå ungt. -Det er ingen her.
Den er ni.
Framføringen starter kl. 10.
Så bra.
Herlig.
OK.
-Kan du lese fra bladet? -Ja.
Langsomt, som ved et mirakel, begynte folk å komme.
-Johnny. -Jeg kommer.
Dette er fabelaktig. For et flott lokale.
-Et øvingslokale, pappa. -På Broadway.
-Dette er svære greier. -Så spennende for deg.
-Takk. -Får du betalt?
Nei.
-Neste gang. -Sikkert.
-Den er vår. -Nei, den er til noen andre.
-Hørt på maken! -Dere kan sitte hvor som helst ellers.
-OK. Brekk et bein. -Glad i dere. Takk.
Tåpelig hårsveis.
Bra oppmøte.
Stort sett venner.
Så fælt.
Takk. For at du kom.
Ti ville hester. Det vet du.
-OK. Brekk et bein. -Ja.
RESERVERT
Takk.
Ira, din slubbert.
-Jonathan, hvordan går det? -Rosa.
-Jon Larson. -Der var du!
Akkurat den jeg så etter. Er du nervøs? Ikke vær det.
-Litt. -Det er klart du er.
Den første framføringen er som å ha kolonoskopi på Times Square.
Det verste som kan skje da, er at du får vite at du har kreft.
Men med en musikal får man vite at man allerede er død.
Håper det går bra. Gleder meg til å se den.
Vi kan ikke vente mer. Den er kvart over.
Jeg vet det.
Brekk et bein.
Takk.
Hei og velkommen.
Jeg heter Jonathan Larson.
Så, så.
Det er ikke nødvendig, men hyggelig gjort.
Takk for at dere kom hit i dag. Dette er…
-Det er Stephen Sondheim. -Som jeg sa:
Takk for at dere kom. Dette er musikalen min, Superbia.
Jeg har jobbet med den en stund.
Jeg håper dere liker den.
Takk.
Den neste halvannen timen er veldig uklar.
Alle som har vært eller kommer til Å bli noen, vil være der
Aldri i historien til underholdningen Har vi sett noe helt maken
Hundreårets tildragelse
En ekte samfunnsopplevelse
Vi kan ikke la gå Slikt et fesjå
Alle de som er noen, vet at
Alle kommer til å være der
Og så…
…går Karessa fram for å synge den nye sangen min,
knappe tolv timer gammel.
Jeg lukker øynene.
Stålsetter meg.
Jeg tør ikke puste.
Men når jeg åpner øynene,
ser jeg ikke Karessa.
Du svever høyt
Jeg står i ro
Signalet avtar
Svinner hen
Endelig sa jeg fra
For deg ville jeg ofret alt
Men du slo av volumet
Da jeg brøt ut i sang
Nå må du våkne Å slokne er ikke løsningen
For du vet, eller visste jo
Husker du ikke begynnelsen?
Det var bare deg og meg
Det var bare meg og deg
Nå må jeg le
Vi lot som vi var glad
Kjærligheten Er blitt så forslitt
Kan vi tro alt vil gå bra?
Du er en prins
Dronning er jeg
Alt jeg har i kveld
Er snøstorm på en skjerm
Nå må du våkne Spenning er fint
Hvis du er et uklart bilde Som vil flimre over en skjerm
Ikke vær redd For å føle no'
Trenger ingen spilledåsemelodi
For å forstå
Se i mitt blikk Hva ser du der?
Alt det du fikk Venter deg her
La musikken din trenge seg frem
Ikke kun én sans Men bruk alle fem
Nå må du våkne
Kjære, kom hit
Til meg
-Hallo? -Hei, det er Rosa.
Takk for at du ringte.
Du la jo igjen seks beskjeder.
Ja, så har du hørt noe?
Jeg har ikke hørt annet enn lovord i hele dag.
Jeg blir oppringt konstant.
OK, ja. Det var godt å høre.
Alle sier det samme: "Jonathan Larson, altså!
Gleder meg til hans neste verk."
Hva mener du med neste verk? Hva med Superbia?
Jeg har alltid sagt den var vrien. For smal for Broadway.
Turister punger ikke ut 50 dollar for å se noe med romskip og roboter.
Den handler ikke om det.
Jeg vet jo det.
Men produsentene bryr seg jo bare om én ting.
OK. Så hva med de mindre teatrene?
Det blir for dyrt for dem.
Du har et digert ensemble og spesialeffekter…
-Charlie, si at jeg kommer. Må stikke. -Unnskyld…
Gratulerer med en fabelaktig framføring.
Rosa, vent litt.
Så…
Hva skal jeg liksom gjøre nå?
Du skriver den neste.
Når du er ferdig med den, begynner du på neste.
Og sånn fortsetter det. Det er sånn det er å være musikalforfatter.
Fortsett å kverne dem ut
i håp om at noe før eller siden blir plukket opp.
Et lite råd fra en som har vært i bransjen i lang tid:
Neste gang skal du prøve å skrive om noe du kan noe om.
OK?
Ja.
Nå må du kvesse blyanter.
Ja.
Jeg tror vi venter litt, og så ser vi i neste uke.
Jeg trenger en jobb.
-Vent et øyeblikk. -Jeg ber fokusdama om unnskyldning.
Jeg skal aldri si noe stygt om markedsføring igjen.
Jeg ringer tilbake.
Jeg vil gjøre det du gjør. Jeg vil ha BMW, portner og alt.
-Hva skjer? -Det går bra.
Jeg har jobbet i åtte år med en musikal det aldri blir noe av.
Men det gikk jo utrolig bra i dag.
Ikke bra nok. Jeg klarer ikke mer.
Jeg klarer ikke fem år til som servitør,
fem år til med å skrive ting ingen kommer til å se
mens Broadway spyr ut megamusikaler kjemisk fri for originalitet
eller som faktisk sier noe om verden!
Ferdig?
-Nei… -Framføringen var fantastisk.
Det ville være tragisk å gi opp det du har.
-Du gjorde det. -Gi deg!
Jeg var en middelmådig skuespiller. Vet du hvor mange sånne det er i New York?
Vet du hvor mange Jonathan Larson-er det er?
Én.
Jeg kan ikke bare kaste bort tiden.
-Jeg blir 30 om to dager. -Og så?
Stephen Sondheim var 27 da han fikk sitt første Broadway-show.
Du er ikke Stephen Sondheim. Litt mer tid…
-Jeg kan ikke vente. Dette er livet mitt. -Jeg skjønner.
Nei, jeg har dårlig tid.
-Du har ikke dårlig tid. -Det vet du ingenting om.
Jeg er hiv-positiv.
Hva?
-Hvor lenge har du visst det? -Noen dager.
Hvem vet? Kanskje er jeg heldig, noen er det.
Lever et år, kanskje lenger.
Jeg vet en ting eller to om å ha dårlig tid.
Hvorfor sa du det ikke?
Du prøvde.
Jill Kramer på linje to.
Jeg må ta den.
Jeg kan ikke snakke om dette nå.
Jill. Hei, det er Michael.
Jeg ville spørre om Downy-kontoen.
Jeg tenker på da jeg møtte Michael.
Første dag på overnattingsleir for 22 år siden.
Vi var åtte.
Jeg tenker på high school, alle forestillingene våre.
Er dette mitt liv…
Jeg tenker på sommeren foreldrene våre ferierte i samme by i Cape Cod,
et par kilometer fra hverandre, og vi møttes på stranden hver kveld.
Vi satt der og pratet til tre om natta om alle planene våre.
Om at vi en dag skulle flytte til storbyen sammen…
Finne en billig leilighet og bli oppdaget
og forandre verden.
Du har kommet til Susan, Beth…
Jeg tenker på den første sommeren etter college.
Vi røykte dop, og Michael fortalte at han var skeiv.
Jeg tenker på alle vennene våre.
Jeg tenker på begravelsene deres.
Jeg tenker på foreldrene, knapt 50, som sørger over barna sine.
Jeg tenker på dem og på Michael.
Før jeg skjønner hva som skjer, begynner jeg å løpe.
Forbi tjernet og karusellen.
…OM HIV. GJØR NOE MED DET.
Det tikker så høyt at jeg ikke hører noe.
Hjertet dundrer helt opp i halsen.
Vinden hyler gjennom trærne.
Himmelen mørkner.
Jeg vil at alt skal stoppe!
Da jeg var ni
Var Michael og jeg
Med i et talentshow nede på K
Klokka ni var det øvelse under en trapp
Mike kunne ikke synge
Jeg sa: "Hva gjør det?"
Vi sang "Yellow bird"
Og "Let's go fly a kite"
Igjen og igjen og igjen
Til vi fikk det til
Da vi kom ut
Fra KFUM
Hadde ettermiddagssola gjort gresset
Til høy
Jeg tenkte Hei, sånt blir man aldri lei
Jeg lover så
Rett her og nå
Dette vil jeg bruke
Tiden min på
Da jeg var seksten
Fikk Michael og jeg
Roller i West Side
På White Plains High
Øvelsen skulle vi ha klokka tre
Mike spilte Doc - uten sang Greit for han
Vi sang "Got a rocket in your pocket"
"The Jets are gonna Have their day tonight"
Igjen og igjen og igjen
Til vi fikk det til
Da vi kom ut
Helt utslitte
Stjernene skinte
Og månen viste vei
Jeg tenkte Hei, sånt blir man aldri lei
Jeg lovte så
Jeg lurer nå
Er det sånt jeg bruker tiden min på?
Jeg er 29
Michael og jeg
Bor på vestkanten av SoHo i NY
Klokka ni skriver jeg et vers eller to
Mike synger sanger på Mad Avenue
Jeg synger: "Nå må du våkne
Å slokne er ikke løsningen"
Igjen og igjen og igjen
Igjen og igjen
Til jeg får det til
Når jeg går Fra h-moll eller a
Klokka fem, dineren kaller
Jeg er på vei
Jeg tenker Hei, sånt blir man aldri lei
Jeg lover så
Rett her og nå
Dette skal jeg
Bruke tiden min på
Dette skal jeg
Bruke tiden min på
Uansett hva som skjer, så stiller jeg opp.
Det fins en støttegruppe som heter Friends in Deed.
-De har møte i morgen. -Du ser ikke ut.
Jeg er så kald.
Kom.
Mike.
Jeg er så lei meg.
Søndag.
Min 30-årsdag.
Snakk!
Jon? Steve Sondheim her. Håper det er greit at jeg ringer.
Jeg fikk ikke pratet med deg etterpå, men musikalen var virkelig bra.
Gratulerer.
Jeg vil gjerne møte deg og prate om den. Ikke noe press.
Poenget er at den er førsteklasses, og at den har en framtid. Det har du også.
Jeg ringer senere med noen innspill. Enn så lenge, vær stolt.
FRYKT ELLER KJÆRLIGHET
HVORFOR LEKER VI MED ILDEN?
TID
PRIVATFEST
Det var en bitte liten del av meg
som var glad for å høre at du ikke skal slutte.
-Jeg hadde savnet deg på søndagene. -Skål.
Jeg sa det til Freddy. Han er dritsur på agenten din.
Hvordan er det med ham?
-Han får snart dra hjem. -Er det sant?
Herregud.
-Jeg skal bare… -Ta deg av det.
Hei.
-Jeg visste ikke… -Jeg visste ikke om du ville ha meg her.
Jeg er glad du kom.
Hvordan gikk framføringen? Var det noen…
-Så leit. -Det går bra.
-Jeg skulle så gjerne vært der… -Susan.
Jeg vet det.
Hva skal du gjøre nå?
Starte på neste.
Jeg tok jobben.
OK.
Jeg er glad på dine vegne.
Gratulerer med dagen.
Takk.
Du hadde ikke trengt å kjøpe noe.
Til den neste.
Noen ideer?
Bare spørsmål.
Det er et godt utgangspunkt.
Far vel.
Den neste var tick, tick… BOOM!
Deretter et prosjekt han tidligere hadde lagt til side: Rent.
Det gikk på Broadway i tolv år.
Det endret definisjonen av hva en musikal kunne være.
Hvordan den kunne låte.
Hva den kunne handle om.
Jonathan fikk aldri sett den.
Kvelden før premieren på Rent
døde han av akutt aortaaneurisme.
Han var 35 år gammel.
Han hadde fremdeles masse spørsmål.
Hvorfor leker vi med ilden?
Hvorfor stikke fingre inn i flammene?
Hvorfor la hånden ligge på varm ovn
Selv om vi vet om smerten vi får?
Hvorfor lar vi være å henge opp lys
Når faren lurer i gatene?
Hvorfor må et uhell skje
Før sannheten går opp for oss?
Vinger eller bur Hva velger du?
Spør en fugl
Frykt eller kjærlighet
Ikke si svaret
Handling er bedre enn ord
Hvorfor gi alt det du kan
Når det halve er godt nok?
Hvorfor nikke blidt
Selv om vi vet
At sjefen ikke er helt god?
Hvorfor bane vei
Når en velbrukt sti er trygg og
Lett å følge?
Hvordan, kan vi når vi ferdes
Se at folk kues
Uten å kjempe?
Vinger eller bur Hva velger du?
Spør en fugl
Frykt eller kjærlighet Ikke si svaret
Handling er bedre enn
Bedre enn
Hva må til For å vekke en generasjon?
Hvordan få folk til å ta av og fly?
Hvis vi ikke klarer å ryste nasjonen
Vil verden snart bli til støv
Hva skjer da?
Da
Hvorfor bli i forhold
Som innerst inne føles feil?
Hvorfor vil vi heller
Ha et helvete
Enn sove for oss selv?
Hvorfor følge en leder som jatter med?
Hvorfor må katastrofer til For å starte revolusjon?
Er vi egentlig frie da?
Kan noen si meg hvorfor Så mange blør?
Vinger eller bur
Hva velger du?
Spør en fugl
Frykt eller kjærlighet Ikke si svaret
Handling er bedre enn
Bedre enn
Vinger eller bur
Hva velger du?
Spør en fugl
Frykt og kjærlighet Ikke si svaret
Handling er bedre
Bedre enn
Det er bedre
Bedre enn
Handling er bedre enn…
GRATULERER MED DAGEN, JON
Ønsk deg noe.
Tekst: Håkon J. Wikeland