‎Bună! Eu sunt Jon.
‎NETFLIX PREZINTĂ
‎Sunt scenarist de teatru muzical.
‎Unul dintre ultimii din specia mea.
‎Scuze. Știți, în ultima vreme, ‎am tot auzit un sunet.
‎Peste tot unde mă duc, ‎un tic, tic, tic…
‎Ca o bombă cu ceas într-un film slab ‎sau un desen animat de sâmbătă dimineață.
‎Fitilul a fost aprins, ‎ceasul numără secundele
‎în timp ce flacăra ‎se apropie tot mai mult,
‎până când… dintr-odată…
‎Aceasta e povestea lui Jonathan Larson.
‎La mulți ani! Te iubesc mult!
‎De dinainte de premiile Tony.
‎VÂNDUT!
‎De dinainte de premiul Pulitzer.
‎De dinainte…
‎Îi dedicăm premiera și fiecare spectacol
‎prietenului nostru Jonathan Larson.
‎…să-l pierdem.
‎Tot ce urmează să vedeți e adevărat.
‎Mai puțin părțile inventate de Jonathan.
‎Data e 26 ianuarie 1990.
‎CITIRE SUPERBIA
‎Locul, zona pustie, nepopulară
‎dintre SoHo și Greenwich Village.
‎RESTAURANT
‎Am două claviaturi, ‎un computer Macintosh, o pisică,
‎o colecție impresionantă de CD-uri,
‎casete și albume cu muzica altor persoane.
‎Rafturi lăsate sub greutatea pieselor ‎și romanelor pe care nu le-am scris eu.
‎Am un musical rock distopic, original…
‎pe care l-am scris ‎în ultimii opt ani de viață…
‎și l-am rescris, și l-am rescris.
‎Am scrisori de respingere ‎de la fiecare producător, mic și mare,
‎companie de teatru, casă de discuri ‎și studio de film care există.
‎Și, peste o săptămână…
‎voi face 30 de ani.
‎Mai mare decât Sondheim, când a avut ‎primul spectacol pe Broadway.
‎Mai mare decât Paul McCartney, ‎când a scris ultima piesă cu John Lennon.
‎Până la 30 de ani, ‎părinții mei aveau deja doi copii,
‎cariere cu salarii constante, o ipotecă.
‎Peste opt zile, tinerețea mea ‎se va sfârși pentru totdeauna.
‎Cu ce anume pot să mă laud?
‎La mulți ani!
‎Oprește ceasul
‎Fă o pauză
‎E timpul să te regrupezi
‎Să pierzi nu e o scuză
‎Îngheață cadrul
‎Dă înapoi
‎E timpul să te concentrezi
‎Că se termină apoi
‎Anii se scurtează
‎Ridurile pe chip se accentuează
‎Simți că pe apă pășești
‎Dar curentul se atenuează
‎Nu intra în panică, nu abandona
‎Ca și cu impozitul, nu poți lupta
‎Măcar se întâmplă ‎O singură dată în viața ta
‎Ei îți cântă „La mulți ani”
‎Tu vrei doar să te întinzi și să plângi
‎Nu e o aniversare oarecare ‎Faci 30 în '90
‎De ce nu poți rămâne de 29 de ani?
‎La naiba, tot te simți ca la 22 de ani
‎Faci 30 în 1990
‎Bum! Ești mort! Ce poți să faci?
‎Ce poți să faci?
‎Am făcut zece exemplare.
‎Ești un înger pe pământ.
‎- E ultima dată. Serios. ‎- Știu. Mulțumesc.
‎- Nu, e în regulă. ‎- Plătesc.
‎- Nu vreau s-o faci. ‎- Să arunce cineva gunoiul ăsta!
‎Am auzit că te muți de la Jon.
‎E sfârșitul unei ere.
‎Îl auzim plângând în frigider dimineața. ‎E foarte trist.
‎Nu vorbim despre asta.
‎- Carolyn, vii vinerea viitoare, nu? ‎- Ce e vineri?
‎- Atelierul ‎Superbia. ‎- Mă mir că n-a spus nimic.
‎Îmi sună vag familiar.
‎E cea mai mare șansă a mea. ‎Ăsta e momentul.
‎E prima dată când oamenii ‎vor vedea spectacolul, în afară de noi.
‎E bine că nu pui presiune pe asta.
‎E adevărat, ajungi la o anumită vârstă
‎și încetezi să mai fii ‎un scenarist care servește la mese,
‎și devii chelner cu un hobby.
‎Boo-Boo, trebuie să te întrebi,
‎te lași condus de frică sau de iubire?
‎Golește pista
‎Fă altă cărare
‎Mai încearcă o abordare
‎Cât mai ai putere
‎Prietenii se îngrașă
‎Părul ți se subțiază
‎Te simți ca un jucător secundar
‎Într-o echipă care va pierde clar
‎Nu te speria, nu gafa
‎Ca și cu primăria, nu te poți lupta
‎Cel puțin nu ești singur
‎Ai prieteni lângă tine
‎Și îți cântă „La mulți ani”
‎Iar tu doar să fugi ai vrea
‎Ce contează aniversarea?
‎Dar 30 în 1990, hei
‎Poți să fii optimist?
‎Nu mai ești ingenuu
‎Faci 30 în 1990
‎Boom! Ești depășit
‎Ce poți să faci?
‎Ai demisionat?
‎Nu, nu așa. Le-am dat preavizul.
‎- E exact același lucru. ‎- Nu, mai am două săptămâni.
‎Mă las condus de iubire.
‎Ce?
‎Rosa mai are un client, pe Craig Carnelia.
‎Rosa, impresara ta, ‎care nu te-a mai sunat?
‎Ea.
‎A invitat întreaga comunitate teatrală ‎la atelierul lui Craig de anul trecut.
‎Până la pauză, un producător
‎îi scrisese deja un cec ‎de 10.000 de dolari.
‎Mi-aș dori să nu trebuiască ‎să gândești așa.
‎E costisitor să faci artă.
‎- Aici e costisitor. ‎- Dar merită fiecare bănuț.
‎- E frumos. ‎- Știu, nu?
‎Cum o să plătești pentru ăsta?
‎Peter Pan și Clopoțica
‎Unde e Țara de Nicăieri?
‎Orașul de Smarald e acum nimica
‎- Căci vrăjitorul a cedat de ieri ‎- A cedat de ieri
‎Pe străzi, auzi vocile
‎Copii pierduți, crocodili
‎Nu ești interesat
‎De alegeri, vrăjitoare haine
‎Câmpuri de maci sau bărbați după cortine
‎Crini tigrați, pantofi roșii
‎Ceasul bate, se știe bine
‎Ei îți cântă „La mulți ani”
‎- La mulți ani ‎- Mi-aș dori doar să fie un vis
‎Pare mai mult un apocalips
‎- La dracu' cu 30 în '90 ‎- 30 în '90
‎Se pare că m-așteaptă un vârtej
‎Nu văd niciun curcubeu ‎Dar tu?
‎Fac 30 în '90
‎În mâinile mele acum ‎Mingea a fost pasată
‎Vreau prada ‎Dar nu chiar de-ndată
‎Lumea mă cheamă ‎E acum sau Țara de Nicăieri
‎De ce nu pot rămâne copil ‎Ca mai ieri?
‎30 în '90
‎- Ce pot să fac? ‎- Ce pot să fac?
‎30 în '90
‎Ce pot să fac?
‎Doamnelor și domnilor, ‎aplauze pentru formație
‎și, de asemenea, ‎pentru prietenii mei foarte dragi,
‎Roger și Karessa la voce.
‎Vineri seară.
‎Bună, Jonathan! Aici Deborah.
‎Susan a adus muzica ta ‎pentru balul din seara asta…
‎Dar nu pot să pornesc difuzoarele.
‎- Hei, Pookie! Cum a fost în Philly? ‎- Bună!
‎De la aeroport la sala de conferințe ‎și înapoi trei ore mai târziu.
‎Sună minunat.
‎Michael era un actor uimitor.
‎A avut rolul principal ‎în fiecare piesă din liceu și facultate,
‎iar apoi ne-am mutat la New York.
‎M-am săturat să mă trezesc la 5:00
‎ca să mă pun la coadă la Equity Building ‎și să aștept toată ziua,
‎rugându-mă ca regizorul să vadă ‎pe cineva care nu e în sindicat, ca apoi,
‎când intru în sfârșit în sală, să cânt
‎șase măsuri, dacă am noroc, ‎înainte să mă oprească
‎și să-mi spună pe un nume greșit, ‎Juan, Pedro, Carlos, ‎lo que sea…
‎După o săptămână, a obținut o slujbă ‎la o companie șmecheră de publicitate,
‎câștigând sume de cinci cifre.
‎Asigurare de sănătate, dentară…
‎N-a mai privit înapoi.
‎Pentru cineva lefter,
‎ai putea cheltui mai puțin pe petreceri.
‎Ce rost au banii dacă nu-i cheltui ‎pe oamenii pe care îi iubești?
‎Tu nu ai bani.
‎- A, da. ‎- Ăsta e aici de o săptămână.
‎AVIZ DE SISTARE
‎- Mă ocup. ‎- Da. Așa se pare.
‎Eu n-o să mai fiu aici, ‎să-ți amintesc să-ți plătești facturile.
‎Cum o să supraviețuiesc?
‎Bună întrebare! ‎Ți-ai găsit un nou coleg de apartament?
‎Am fost puțin ocupat. ‎Atelierul meu e săptămâna viitoare.
‎Stai, ce atelier?
‎A fost amuzant.
‎La ce oră e show-ul diseară?
‎FRICĂ SAU IUBIRE?
‎Cortina se ridică la opt.
‎Am auzit că dansul e uimitor, ‎dar muzica e de rahat.
‎Susan a crescut în Vestul Mijlociu.
‎A făcut facultate să studieze biologia, ‎să devină doctor, poate profesoară,
‎apoi s-a îndrăgostit de dansul modern.
‎Visul fiecărui părinte, nu?
‎S-a mutat la New York ‎fără să cunoască pe nimeni.
‎După patru ani, ‎dansase deja cu toți coregrafii mari.
‎Paul, Trisha, Merce.
‎În 1990, avea să intre, ‎în sfârșit, într-o companie.
‎Nu doar să meargă de la o slujbă la alta, ‎ci să aibă o casă, o familie artistică.
‎Și era pregătită. ‎Ăsta era anul ei. Știa asta.
‎Apoi și-a fracturat glezna ‎în timpul unei repetiții generale.
‎După șase luni de reabilitare, ‎dansa din nou, doar că,
‎oricare ar fi fost ‎acel moment când a știut,
‎dintr-odată, nu mai știe.
‎Dar Susan e o adevărată artistă.
‎Nu-i pasă să-și vadă numele ‎în ‎New York Times‎.
‎Pentru ea nu contează ‎dacă dansează în fața a cinci persoane
‎sau în fața a cinci mii.
‎Și apoi mai suntem noi.
‎Știi că nu-și permite asta, nu?
‎Îi place să facă mare caz, ‎mai ales în privința ta.
‎După tot ce am făcut pentru el…
‎- Termină! ‎- …el pleacă.
‎Freddy, îți las casetele mele mixate. ‎Ascultă-le în amintirea mea!
‎Faimosul mix al lui Jonathan Larson ‎de la restaurantul Moondance.
‎Cui nu-i place muzica de spectacol ‎cu pâinea prăjită?
‎Nu-s doar melodii de spectacol.
‎E un mixaj eclectic.
‎- Cineva pune la suflet mixajele. ‎- Așa se pare.
‎- Mă bucur pentru tine. Zău. ‎- Da?
‎Sunt și foarte amărât, și gelos, ‎și invidios,
‎și oarecum plin de ură față de tine acum.
‎Adică… evadează.
‎Și tu vei fi următorul.
‎- Păi, m-a sunat cineva săptămâna trecută. ‎- Grozav!
‎- Pentru o croazieră. ‎- Și care e problema?
‎E o croazieră arctică, așa că totul.
‎Totul e în neregulă cu asta. În Arctica.
‎Cum te simți?
‎A fost o săptămână foarte bună.
‎Numărul de celule T e bun. ‎Medicul meu se simte prudent de optimist.
‎Bun, bine. Arăți grozav.
‎Mulțumesc. Știu.
‎Pentru croazieră, va trebui să…
‎Să-l întinzi. Trage-l în sus!
‎Eu și Scott cântam madrigale în liceu.
‎- Ce? Chiar? ‎- Da, da.
‎Uram să cânt. O făceam doar pentru gagici.
‎Am dat peste Scott în SoHo ‎și chiar a vrut să vină.
‎- Am înțeles. ‎- N-ajung la petreceri de artiști.
‎Nasol! Drogurile lor sunt cele mai bune.
‎- Scott lucrează în finanțe. ‎- Șocant!
‎- Tu ce faci? ‎- Sunt viitorul teatrului muzical, Scott.
‎Bine ai venit! Îmi mai iau o băutură.
‎Tipul ăla e bestial.
‎Asta e viața, bo-bo, bo-bo bo
‎Boemă
‎Dușul e-n bucătărie ‎S-ar putea să fie săpun
‎Vase în chiuvetă ‎Te mai speli pe dinți acum?
‎Toaleta e în dulap
‎Roagă-te să fie un bec acolo
‎Nu azi!
‎Colegi de cameră, vin și pleacă ‎Urechile ciuliți
‎În doar patru ani, 14 diferiți
‎Ann și Max și Jonathan ‎Și Carolyn și Kerri
‎David, Tim… ‎Nu, Tim a stat din iunie
‎În ianuarie ‎Margaret, Lisa, David, Susie
‎Stephen, Joe și Sam
‎Și Elsa, visul colectorului de taxe ‎N-o găsim de vrem
‎Nu uitați de vecini ‎Michelle și Gay
‎Mai mult ca o familie ‎Decât o familie, hei
‎Timpul gonește ‎Totul se prăpădește
‎Am crezut că până acum ‎Voi avea câine, copil și soție
‎Nava se cam duce la fund ‎Hai s-o dăm pe beție
‎Până nu ne gândim ‎Dacă-i viață ce trăim?
‎- Da! ‎- Asta e viața, bo-bo, bo-bo bo
‎Asta e viața, bo-bo, bo-bo bo
‎Boemă
‎- Boemă ‎- Încă o dată!
‎Boemă
‎Bo-bo, bo-bo bo
‎A fost extraordinar!
‎- Da, Scott! ‎- Da!
‎Salut! Toată lumea pleacă.
‎- Vreau puțin aer curat. ‎- Bine.
‎E foarte frig aici.
‎Unde ți-e haina?
‎Nu știu, e…
‎la fundul unei grămezi mari.
‎E drăguț.
‎Aia e barja închisorii.
‎A, da.
‎Am auzit că la Jacob's Pillow angajează ‎profesori noi pentru școala de dans.
‎- Da? ‎- Da.
‎Lucrezi câteva ore pe săptămână. ‎În rest, ești liber.
‎Spațiu de studio gratuit oricând vrei.
‎Putem vorbi un pic?
‎Despre cât de uimitoare ‎ai fost în seara asta?
‎- Mulțumesc. ‎- Nu glumesc.
‎Te-aș putea privi dansând la nesfârșit.
‎Mă gândeam să-mi trimit CV-ul.
‎Pentru slujba de la Jacob's Pillow.
‎Am fost acolo vara trecută, mai știi? ‎Am văzut noul Mark Morris.
‎- Da! ‎- Da.
‎E locul din Berkshires?
‎Deci o să te muți în Berkshires?
‎Ca să nu lucrez 30 de ore pe săptămână ‎redactând texte,
‎ca să plătesc chiria, de ce nu?
‎Poate reușesc să-mi recapăt forma.
‎Bine. Da. Bine. ‎Hai s-o facem, hai să ne mutăm!
‎- Vorbesc serios. ‎- Și eu.
‎Vom locui într-o cabană? Vom vâna… ghinde?
‎Vom… aduna veverițe.
‎Despre ce vorbești?
‎E Berkshires.
‎Lumea are case de vacanță acolo. ‎Ai fost acolo.
‎Îmi pare rău. Putem intra, te rog?
‎Îmi pare rău, mă sperie… ‎Încep să nu-mi mai simt extremitățile.
‎Ești așa un copil!
‎Ia asta!
‎Stai așa!
‎Îți place?
‎Parcă te grăbeai să te întorci înăuntru.
‎Știi slujba aia din Berkshires?
‎- Da, sună uimitor. ‎- Mi-am depus deja CV-ul.
‎- Da? ‎- Da.
‎Și am obținut-o.
‎Da? Grozav!
‎Începe în iunie.
‎Bine. Deci e doar pentru vară?
‎Nu, e permanentă.
‎Jon?
‎Berkshires? E atât de departe de centru!
‎Da.
‎De ce face asta acum?
‎Și-a zis: „Vreau să vii cu mine.”
‎- Tu ce ai spus? ‎- „O?”
‎Ce ar trebui să spun? ‎N-am știut ce să spun.
‎Adică, nu pot pleca din New York.
‎- Spune-i să se mute la tine. ‎- Unde?
‎Ai nevoie de un coleg nou, nu?
‎Doi iepuri dintr-un foc. Cu plăcere.
‎Și tipul cu care te vezi tu? David?
‎- Vă înțelegeați de minune! ‎- N-a mers.
‎Există un grup de studiu la birou.
‎Mai caută oameni. Vrei să te înscriu?
‎Ca să mă atragi de Partea Întunecată?
‎Ca să te prezint colegilor mei
‎și să le arăt cât de strălucit ești.
‎- Nu vreau să lucrez în publicitate. ‎- Nici eu.
‎Vreau să… scrii versuri.
‎Ascultă, tu inventezi versuri ‎tot timpul din amuzament.
‎Inventezi cântece ‎despre cerealele pe care le mâncăm.
‎- Ai putea fi plătit pentru asta. ‎- Când ‎Superbia‎ va fi produs,
‎voi fi plătit oricum ‎pentru muzica mea, deci…
‎Așa e.
‎Și am ajuns. Casă, dulce casă.
‎Dumnezeule!
‎Michael îi aruncă cheile ‎valetului de parcări.
‎Ce bloc are valet de parcări?
‎Flori proaspete în hol.
‎O doamnă în vârstă, cu un câine micuț.
‎E asta viață reală?
‎Nu mai bați 13 străzi
‎Cu 13 kilograme de rufe
‎Pe ger, în plină iarnă
‎Nu mai urci pe scări șase etaje
‎Nici n-arunci cheia de sus ‎Pentru că nu există interfon
‎Gata cu cablajele defecte
‎Cu pardoselile strâmbe
‎Cu stropirea cu Ultrabrite
‎Peste vasele murdare
‎În singura chiuvetă
‎Vă salut, dulapuri ‎walk-in
‎Ordonate ca pe Park Avenue
‎Te salut, masă din lemn masiv
‎M-aș putea obișnui
‎M-aș putea obișnui cu tine
‎Nu mai sari ‎Peste oameni care dorm
‎Înainte să ieși pe ușa
‎Propriei tale clădiri
‎Gata cu
‎Noxele de la încălzitoarele pe gaz ‎Care sunt ilegale
‎Sau pot exploda ‎În timp ce tu dormi!
‎- Gata cu ‎- Tavanele inundate
‎- Gata cu ‎- Găurile în podea
‎Gata cu ‎Dușurile în bucătărie
‎În timp ce colegul ia micul dejun
‎Și-i stropești cu apă ‎Fulgii de porumb
‎Te salut, parchet de lemn strălucitor
‎La fel de ceruit ‎ca picioarele unei fete înstărite
‎Te salut, dragă mașină de spălat vase
‎- M-aș putea obișnui ‎- M-aș putea obișnui
‎- M-aș putea
‎- Obișnui cu tine ‎- M-aș putea obișnui cu tine
‎Gata cu… ce e exotic
‎Gata cu… ce e nevrotic
‎Gata cu orice ‎Nu e plăcut robotic
‎- Urcăm pe scara socială ‎- Urcăm pe scara socială
‎- În partea de est ‎- În partea de est
‎Într-un apartament de lux ‎În cer
‎Te salut, dragă portar
‎Care arată precum Căpitanul Cangur
‎Te salut, dragă omule, și ce mai faci?
‎M-aș putea obișnui
‎- M-aș putea obișnui ‎- M-aș putea
‎- Obișnui cu tine ‎- M-aș putea obișnui cu tine, da!
‎M-aș putea obișnui
‎Ba chiar lăsa sedus
‎- M-aș putea obișnui cu tine ‎- Obișnui cu tine
‎Atenție! Se închid ușile.
‎Jur pe Dumnezeu! Tu, din spate.
‎Atenție! Se închid ușile.
‎Încă nu ai cântecul?
‎Nu mi s-a mai întâmplat asta. Nu știu.
‎De obicei, scriu un cântec pe zi.
‎Săptămâna trecută am scris unul ‎despre zahăr. Mi-a luat trei ore.
‎- Un cântec despre zahăr? ‎- Zahărul
‎E rafinat ‎La preț mic
‎E minunat
‎De ce ai face asta?
‎Un exercițiu.
‎- Pentru ce? ‎- Să văd dacă pot scrie despre orice.
‎De ce să nu vezi dacă poți scrie ‎un cântec pentru musicalul tău,
‎care va fi prezentat publicului ‎în șase zile?
‎Ira Weitzman, directorul teatrului muzical ‎de la Playwrights Horizons.
‎Prima și, până acum, ‎singura persoană din lumea teatrului
‎care s-a oferit să organizeze ‎un atelier cu ‎Superbia.
‎Încep să cred că poate n-am nevoie de el.
‎- Ai nevoie de el. ‎- Știi…
‎Doar tu ai spus asta.
‎Ca să știi.
‎Îmi spui că, ‎în cei cinci ani de când îl scrii…
‎Opt ani, de fapt.
‎…nu ți-a spus nimeni ‎că-ți lipsește o melodie
‎pentru Elizabeth în al doilea act?
‎Nimeni.
‎Bine, mint.
‎O persoană mi-a spus asta.
‎Ani de zile am făcut parte ‎dintr-un atelier pentru scenariști.
‎Citire digitală pe cristale lichide
‎Plutind pe o mare gri
‎O dată pe săptămână, supraviețuitorii ‎tribului nostru în scădere se adunau.
‎Unul dintre noi își prezenta creația ‎unui juriu de, ei bine…
‎scenariști adevărați.
‎Legende ale teatrului, ‎care au creat show-urile de pe Broadway,
‎la care, crescând, ne-am târât părinții ‎în oraș să le vedem.
‎Împărțind ziua
‎Juriul se schimba în fiecare săptămână.
‎Numărând încet
‎Momente gradate
‎În seara prezentării mele, a fost forfotă
‎imediat ce am intrat pe ușă.
‎Chiar e el?
‎Era.
‎Stephen Sondheim.
‎Bine, încep eu.
‎Sunt pierdut.
‎Nu știu despre ce e spectacolul.
‎E un comentariu social? ‎E științifico-fantastic?
‎Și, cu muzica, același lucru. ‎E rock? E Broadway? E de-amândouă?
‎Nu e niciuna? Steve, cum ți s-a părut?
‎Trebuie să spun ‎că nu sunt deloc de acord, Walter.
‎Ăsta e un musical care știe exact ce este.
‎Da. Sigur că da.
‎Lumea pe care ai creat-o ‎e cu adevărat originală.
‎E fascinantă.
‎Problema e că nu e foarte ușor ‎să urmezi firul emoțional.
‎Detaliile ne distrag ‎și nu ne putem raporta la personaje.
‎- Are sens? ‎- Bine.
‎Da. Suntem pe aceeași lungime de undă. ‎E și părerea mea.
‎Spunem același lucru, doar că diferit.
‎Dar muzica, îmi pare rău… ‎Muzica a fost inexistentă.
‎Mie cântecele mi s-au părut grozave.
‎Da, bine… Da. Cântecele individuale.
‎Îmi place mai ales cel pe care
‎tânărul îl cântă la finele primului act.
‎Versuri și melodie de prima clasă. Bravo!
‎„Versuri și melodie de prima clasă”.
‎Mulțumesc.
‎Acele cuvinte au fost suficiente ‎ca eu să continui în următorii doi ani.
‎Îți lipsește un cântec ‎pentru tânăra femeie.
‎- Elizabeth? ‎- E punctul de cotitură în spectacol.
‎Protagonistul tău o va lua ‎pe una dintre direcții.
‎Cineva trebuie să-l trezească, ‎să-i bage mințile în cap.
‎Bine.
‎E atât de amuzant, pentru că urma ‎să spun exact același lucru.
‎Putem vorbi despre muzicieni? ‎Dacă vor fi doar patru,
‎trebuie să mă gândesc ‎cum să împart partiturile de bas.
‎Asta e pentru tine. Poftim!
‎- Mulțumesc. ‎- Da.
‎Jon, asta e o prezentare. O să ai un pian.
‎Am scris o partitură rock.
‎Deci, îmi vor trebui măcar un sintetizator ‎și tobe, și o chitară, și…
‎Un cântec grozav ar trebui ‎să sune grozav și fără instrumente.
‎Bine. Hai să-l cântăm a cappella.
‎De fapt, poate putem sări peste melodii
‎și publicul poate pleca ‎în jumătate de oră.
‎O să mă uit la buget ‎să văd dacă pot scoate niște bani
‎- …pentru încă un muzician. ‎- Încă doi.
‎Iar pianul e minimul necesar.
‎Ai vorbit cu Rosa?
‎Bună, Rosa! ‎Aici Jonathan Larson, clientul tău.
‎I-am lăsat ‎mai multe mesaje secretarei tale.
‎- Rosa Stevens e încă impresara ta, nu? ‎- Da, noi…
‎Vorbim constant.
‎A trimis deja invitațiile ‎pentru prezentare?
‎N-am primit multe confirmări.
‎E în regulă.
‎Nimeni nu are mai multe contacte ‎în industrie decât Rosa.
‎Sigur va aduce ‎oameni buni acolo pentru tine.
‎Da.
‎- Ne vedem luni. ‎- Da, domnule.
‎Prima zi de repetiții.
‎Și termină odată melodia! Te rog!
‎- Mulțumesc, Ira. ‎- Mulțumesc.
‎Mulțumesc pentru astea. Mulțumesc.
‎EȘTI
‎Vreau să las un mesaj ‎pentru domnul Sondheim.
‎Numele meu e Jonathan Larson.
‎Ăsta e un mesaj pentru Joe Papp. ‎Pentru Bernie Gersten.
‎Pentru directorul Organizației Shubert. ‎Pentru La MaMa.
‎Deci e Larson. L-A-R-S-O-N. Nu, nu Parson.
‎E ceva ce nu s-a mai făcut. ‎Va fi un eveniment.
‎Are un potențial comercial extraordinar.
‎Vreau să mă asigur că aveți un loc.
‎Știu că timpul lui e limitat. ‎Ar fi minunat!
‎Nicio presiune. Chiar te vreau acolo.
‎Pot conta pe tine? ‎Va avea un loc rezervat.
‎Superbia‎ la Playwrights Horizons. ‎Ora 10:00.
‎Vineri la 10:00. Abia aștept vinerea!
‎N-aș vrea să-l pierzi. ‎Asta e tot ce-ți pot spune.
‎AVIZ FINAL DE SISTARE
‎Ar trebui să dea fiecare musical ‎al lui Sondheim la PBS.
‎Sunday‎ e un început destul de bun.
‎Nu înțeleg ‎de ce nu-i poate spune că o iubește.
‎De ce nu poate să fie artist ‎și s-o iubească?
‎Dar o iubește.
‎Da, dar n-o poate exprima.
‎Asta e o problemă personală, da.
‎Zic și eu…
‎Bărbații…
‎Bernadette în corsetul ăla…
‎Talia aia e…
‎Cum a făcut asta?
‎- I-ai dat de cap? ‎- Sunt foarte aproape.
‎- Sună-mă dacă ai nevoie de inspirație. ‎- Nu pleca! Mai stai!
‎Poți dormi în fosta ta cameră.
‎Scrie melodia, Boo-Boo!
‎…cu SIDA.
‎Senatorul Helms din Carolina de Nord
‎e îngrijorat că legislația ‎transmite mesajul greșit.
‎Dacă toți consumatorii de droguri ‎intravenoase și homosexualii
‎și-ar înceta activitatea azi,
‎n-ar mai fi niciun caz de SIDA ‎în această țară,
‎în afară de cele existente deja.
‎Henry Champ, ‎de la Capitoliul Statelor Unite.
‎ȘEFUL SE ÎNȘALĂ AMARNIC
‎- Bună! ‎- Bună! Doamne! Te iubesc.
‎Vor un răspuns până miercuri.
‎Mă întrebam dacă am putea vorbi.
‎Slujba.
‎Da.
‎Putem vorbi mâine?
‎Trebuie să termin melodia acum. ‎Ar fi în regulă?
‎Sigur.
‎Ești sigură?
‎Sunt sigură.
‎Bine.
‎Nu pari sigură.
‎- Noapte bună, Jonathan! ‎- Bine, noapte bună!
‎Vin și eu.
‎CÂNTEC NOU ‎EȘTI
‎A TA
‎EȘTI
‎Răsăritul zilei, zorii sunt aici
‎Johnny e treaz și merge apăsat
‎Compromis sau perseverență
‎Mintea-i aleargă neîncetat
‎Johnny n-are pe cine urma
‎Johnny să se ascundă ar vrea
‎Își poate face o reputație
‎Dacă dezvăluie a sa imaginație?
‎O decizie nu poate lua
‎Susan tânjește lângă mare să trăiască
‎De concurență s-a săturat
‎Cu mine vrea o viață să construiască
‎Johnny are o decizie grea de luat
‎Johnny n-are pe cine urma
‎Johnny să se ascundă ar vrea
‎Poate să accepte
‎- Fără să se înece? ‎- Înece
‎O decizie nu poate lua
‎Michael vrea totul, e avid
‎E nesfârșit norocul lui
‎Johnny se izbește de-un zid
‎Își poate schimba visul
‎Ca prietenul lui?
‎- Johnny vede că Susan are dreptate ‎- Susan are dreptate
‎Ambiția te macină rău
‎Michael nu vede de ce Johnny
‎- Ține cu dinții ‎- Țin cu dinții
‎De lucrurile pe care Johnny ‎le crede adevărate
‎Johnny n-are pe cine urma
‎- Johnny să se ascundă ar vrea ‎- Johnny să se ascundă ar vrea
‎Cum poți să te ridici deasupra
‎Când ești țintuit la podea?
‎O decizie nu poate lua
‎TĂCERE = MOARTE
‎- Johnny n-are pe cine urma ‎- Johnny n-are pe cine urma
‎- Johnny să se ascundă ar vrea ‎- Johnny să se ascundă ar vrea
‎De unde știi ‎când e timpul să te desprinzi?
‎DE CE E NEVOIE DE UN DEZASTRU ‎CA SĂ SE SCHIMBE CEVA?
‎O decizie nu poate lua
‎- O decizie nu poate lua ‎- Nu poate lua
‎- O decizie nu poate lua
‎O decizie nu poate lua
‎Nu poate lua
‎- Nu poate lua ‎- Nu poate lua
‎O decizie nu poate lua
‎Freddy e la Urgențe.
‎Ce?
‎S-a trezit sâmbătă cu febră, nu putea…
‎Nu se putea opri din tremurat.
‎Stai, nu. Stai…
‎Mi-a spus că numărul de celule T…
‎Doctorul a spus că era bun, ‎acum patru zile.
‎Bănuiesc că s-a schimbat.
‎Rahat!
‎- O să fie bine. ‎- Da, ai dreptate.
‎O să fie bine. Gândește-te!
‎Știi cât de încăpățânat e. O pacoste.
‎- Nu? ‎- Da.
‎Ar trebui să fim supărați că ne-a lăsat ‎singuri la brunch-ul de duminică.
‎- Da. ‎- Știi ce spun?
‎Bine.
‎Freddy, rahat! ‎Ar trebui să mă duc la spital.
‎Când să mă duc? Trebuie să scriu.
‎Când o să scriu? ‎Trebuie să vorbesc cu Susan.
‎Să-l văd pe Freddy. Sun la Susan. ‎De ce nu pot scrie melodia?
‎Cum te poți gândi la spectacolul tău ‎când prietenul tău e în spital?
‎Ce fac aici?
‎Trebuie să plec. ‎Trebuie să ies pe ușă și să plec.
‎Dar e 9:30, duminică dimineața, ‎la restaurantul Moondance.
‎Nu mă duc nicăieri.
‎Atenție!
‎Aveți pâine din aia evreiască minunată?
‎E „holly”, dragule. ‎Ei o numesc pâine „holly”.
‎Ai vrea pâine challah?
‎- Să ia cineva ouăle astea! ‎- Tranquilo!
‎Termina tu obra.
‎Harrington pentru patru. Harrington?
‎Moondance. Ce doriți?
‎Asta a fost din ‎Vânătorii de fantome.
‎Dacă facem rezervări? ‎Nu. E un restaurant mic.
‎- Unde mi-e pâinea de secară? ‎- Numele?
‎- Richard. ‎- Richard. Câți?
‎Caplan.
‎Richard Caplan. Câte persoane?
‎- Cu un C. ‎- Am înțeles. Câți?
‎„C” de la „cotoi”.
‎- Înțeleg. ‎- Putem comanda?
‎O secundă. Câți?
‎Nu e un test de matematică.
‎Comanda.
‎Vă mulțumesc pentru răbdare.
‎Am spus o omletă fără gălbenușuri.
‎De-asta ești doar ospătar.
‎Încordare.
‎Vomă în baia femeilor.
‎- Nota! ‎- Ne mai dați două ‎mimosa?
‎Și-a găsit un nou loc de muncă.
‎Puneți niște Baileys în cafea ‎sau votcă în sucul de portocale!
‎Ceva.
‎Echilibru.
‎Sendvișul e gata!
‎Si se quejan que se enfría, ‎no es culpa mía.
‎Fir-ar! Carolyn.
‎Carolyn!
‎- Scuze, aveți Baileys? ‎- O clipă.
‎Dumnezeule mare!
‎Brunch.
‎Duminica
‎În localul albastru, argintiu-cromat
‎Pe scaunele roșii, galbene, mov și verzi
‎Nesăbuiți vezi
‎Care ar trebui să mănânce acasă
‎- În schimb, plătesc duminica ‎- Duminica
‎Pentru un suc de portocale rece ‎Sau un covrig
‎Pe scaunele cilindrice moi și verzi
‎Nesăbuiți vezi
‎Bând cafea cu scorțișoară
‎Sau ceai decofeinizat
‎- Pentru totdeauna ‎- Pentru totdeauna
‎Pentru totdeauna
‎În localul albastru, argintiu-cromat
‎Picură bale violete, portocalii și verzi
‎De la nesăbuiții
‎Care ar plăti mai puțin acasă
‎Bând cafea
‎Ușoară
‎Și neagră
‎Și colesterol
‎Și vagabonzi ‎Vagabonzi, vagabonzi, vagabonzi
‎Oameni care strigă după pâine prăjită
‎Într-o cafenea mică din SoHo
‎Pe o insulă din Two Rivers
‎Într-o duminică
‎Obișnuită
‎Brunch-ul
‎De duminică
‎SUNDAY ‎MUZICA ȘI VERSURILE DE JONATHAN LARSON
‎Luni dimineață.
‎Prima mea zi de repetiții ‎pentru atelierul ‎Superbia,‎ căreia încă,
‎dacă ați uitat, îi lipsește ‎numărul muzical crucial din al doilea act.
‎Ajung acolo prin tărâmul morților,
‎cartierul teatrelor.
‎Te plimbi prin Times Square ‎Și ce poți vedea?
‎Urâțenia ‎Unde era arhitectura
‎Fastul și stilul ‎Înlocuite de butaforie
‎Ca show-ul de 60 de dolari ‎Totul e o înșelătorie
‎- Ăsta e jocul ‎- Ăsta e jocul
‎Deci, de ce vreau să joc jocul?
‎- Ăsta e jocul ‎- Ăsta e jocul
‎Trebuie să fiu nebun să joc jocul
‎Nici în altă parte ‎N-ai nicio garanție
‎Că un masterand ‎Nu va decide ce să fie
‎La fel ca America, lipsită de inovație
‎Mergi înainte pe fast și reputație
‎La fel ca America, în declin
‎Nu produsul ‎Ci rezultatul atrage pe deplin
‎Scrie pentru filme ‎Pentru TV
‎Și-o porcărie ‎Că, la bani, se vede
‎Câștigă mii de dolari ‎Pe o ciornă prima dată
‎Viața nu depinde de Frank Rich ‎Dacă amuzat se-arată
‎Uită de Shakespeare ‎Beckett, Molière
‎- Ăsta e jocul ‎- Ăsta e jocul
‎De ce vreau să joc jocul
‎Ăsta e jocul ‎Trebuie să fiu nebun
‎Să joc jocul
‎Ăsta e jocul
‎AUDIȚII „CATS”
‎- Ăsta e jocul ‎- Ăsta e jocul
‎Ăsta e jocul
‎De ce îmi pasă?
‎Voi da o probă ‎pentru rolul Old Deuteronomy.
‎În numele Playwrights Horizons, ‎vreau să vă urez bun venit tuturor
‎și să vă mulțumesc că participați ‎la acest nou musical foarte palpitant
‎al unui tânăr scenarist ‎foarte palpitant, Jonathan Larson.
‎Nu are nici măcar 30 de ani.
‎Mulțumesc, Ira.
‎Ăsta e primul atelier real ‎pe care l-a avut vreodată acest musical.
‎Iar acum voi faceți parte din familie.
‎Deci, aveți întrebări înainte de a începe?
‎Da, nu. Da.
‎Ai putea… L-ai putea explica, poate?
‎Da. Ce să explic?
‎Doar musicalul. Povestea.
‎E puțin derutant în anumite momente. ‎Nu în mod rău.
‎Superbia,‎ o satiră plasată în viitor, ‎pe o planetă Pământ otrăvită,
‎unde marea majoritate a umanității ‎își petrece întreaga viață
‎doar uitându-se ‎la ecranele emițătoarelor media,
‎urmărind mica elită ‎a celor bogați și puternici,
‎care-și filmează ‎propriile vieți fabuloase ca emisiuni TV.
‎O lume în care emoția umană ‎a fost scoasă în afara legii.
‎Va fi primul musical scris ‎pentru generația MTV.
‎Acesta este…
‎Ăștia se vor extratereștri? ‎Nu eram sigur dacă sunt extratereștri.
‎Nu, nu extratereștri. ‎Dar se întâmplă în viitor.
‎Schema de culori pentru azi ‎E negru-roșu-negru
‎Drogul, firește, va fi kilowattul
‎Tendința este să spui azi ‎Adjectivul „distracție” foarte des
‎E perfect. Continuă!
‎Vedetă cu multe stele ‎Ai primit două nominalizări
‎„Chipul anului” și „Cel mai bun păr”
‎Pregătește un discurs ‎Pentru ședința foto
‎Impresarul tău, Tim Pursent, va fi acolo
‎Îmi place.
‎- Mi-ai spus că ai nevoie de un toboșar. ‎- O, Doamne!
‎Noapte bună! Minunată muncă, zău!
‎Nu, ți-am spus că am nevoie de o formație.
‎Sunt 100 de dolari ‎pentru fiecare muzician.
‎Da. Și bugetul tău anual ‎e de o jumătate de milion de dolari?
‎Avem 12 confirmări, Jon. N-ai nevoie ‎de formație pentru 12 persoane.
‎Voi o să fiți mai mulți.
‎Dacă mai vrei muzicieni,
‎va trebui să găsești bani în altă parte.
‎Îmi pare rău.
‎Mulțumesc pentru tot.
‎DE-AȘ AVEA O BAGHETĂ ‎MI-AȘ DORI SĂ DISPARĂ ASTA
‎Am fost la înmormântările ‎a trei prieteni anul trecut.
‎Cel mai în vârstă avea 27 de ani.
‎Pam, Gordon, Ally.
‎Freddy n-are nici…
‎A făcut 25 de ani acum două săptămâni.
‎Și nimeni nu face destul.
‎Eu nu fac destul.
‎Nu e suficient timp ‎sau poate îmi pierd eu timpul.
‎Și timpul lui Susan?
‎Când o să vorbesc cu Susan?
‎Ce îi voi spune? Nu știu ce să-i spun.
‎Așa că Susan așteaptă și timpul se scurge.
‎Tic, tic, tic.
‎Și mai am trei zile până la atelier.
‎Trei zile să scriu această melodie, ‎și, dacă melodia nu funcționează,
‎spectacolul nu funcționează, ‎și-atunci a fost o pierdere de timp.
‎Cui îi pasă de un cântec?
‎Și mi-e dor de Michael.
‎Trebuie să vorbesc cu Michael.
‎Nu am timp să vorbesc cu Michael.
‎Toți cei care au fost ‎Sau o să fie cineva vor fi de față
‎Niciodată în istoria divertismentului ‎Nu va exista o treabă
‎Ai grijă să nu accelerezi.
‎Așa măreață
‎Evenimentul secolului
‎Aventura socială chintesențială
‎Îmi lipsesc consoane ‎în „aventura socială chintesențială”.
‎- Bună! Mersi. ‎- Sună grozav.
‎De ce nu mi-ai spus că vii?
‎- M-am gândit c-ar fi o surpriză plăcută. ‎- Este.
‎Bine. E marți.
‎Trebuie să le spun ‎decizia despre slujbă până mâine, așa că…
‎Poți să faci o pauză un moment?
‎Nu pot. Nu, actorii iau pauze. ‎Eu nu am pauze.
‎Nu știu ce o să fac. Așa că…
‎Poți cere o prelungire?
‎Îmi pare rău, ‎putem vorbi despre asta diseară?
‎Sunt atât de… O secundă.
‎Asta este… Putem lua secțiunea asta…?
‎- O nominalizare ‎- O nominalizare?
‎O nominalizare ‎la un premiu pentru chip
‎- Un premiu pentru chip ‎- Să ne conectăm
‎- Adică voi fi în direct? ‎- Ai fost deja
‎- Aseară, ce uimitor ai fost ‎- Am fost?
‎Ai fost ‎Cu laserul meu te-ai jucat
‎Ai crezut că e un aparat
‎Sunt sigură că asta a cauzat ‎Un asemenea scandal
‎Putem intra în direct ‎Cutia mea muzicală în direct
‎Unde? Cine? Ce înseamnă asta?
‎Toți cei care au fost ‎Sau o să fie cineva vor fi de față
‎VINDEȚI CĂRȚI AICI
‎Îți pot da 50 pe toate.
‎O să le vinzi de cinci ori mai scump.
‎Mai mult nu pot.
‎- Cash? ‎- Super!
‎O, nu! Păstrează ‎Godspell.
‎„Day by Day”.
‎Da. Îmi place.
‎Mi-ar plăcea să te invit la masă, ‎să-ți serbăm ziua de naștere.
‎Săptămâna asta nu pot.
‎Mi-ar prinde bine sfatul tău ‎pentru unele lucruri.
‎Michael? Îmi pare rău, ‎pot să te sun mai târziu?
‎Sunt prins cu ceva acum.
‎Grupul de studiu de care ți-am spus… ‎Încă mai caută o persoană.
‎E joi, la 11:00. ‎Știu că nu prea ai bani acum.
‎Știi ce? Nu contează.
‎Stai! Cu cât se plătește?
‎Sunt doar 75 de dolari, ‎dar ar putea însemna ceva.
‎O să vin.
‎Chiar îți mulțumesc. Da, mulțumesc.
‎Bine, pa!
‎Bine, ne vedem.
‎Toți cei care au fost ‎Sau o să fie cineva vor fi de față
‎- Ai avut dreptate. ‎- Știu.
‎Niciodată în istoria divertismentului ‎Nu va exista
‎O treabă așa măreață
‎Evenimentul secolului
‎Aventura socială chintesențială
‎Nu ne e permis ‎Să pierdem această seară de vis
‎A 31-a ediție ‎a Premiilor Anuale pentru Chip
‎Ceremonia e live ‎Prin satelit, color
‎E o ceremonie de 18 ore ‎Cu pauze publicitare
‎Dintr-o minunată, glorioasă ‎Extravaganță fastuoasă
‎Toată lumea care e cineva știe
‎Toată lumea va fi
‎De față
‎Pot s-o aud?
‎Noua melodie.
‎Cât de curând.
‎Mă omori, Larson.
‎Dumnezeule!
‎Vorbește!
‎Hei, sunt eu. Răspunde la telefon!
‎Știu că-ți filtrezi apelurile.
‎Toate luminile sunt aprinse ‎în apartamentul tău acum.
‎Te văd!
‎Bună! Ai fi putut suna mai întâi.
‎Te-am sunat. Și eu mă bucur să te văd.
‎Nu asta am vrut să spun.
‎Doamne, Jonathan!
‎Vreau să vorbești cu mine.
‎Scriu, Susan.
‎O să scrii un musical american grozav ‎în următoarele 10 minute?
‎Mersi că-mi sprijini munca.
‎Că tu ai fost grozav cu mine?
‎- Ce înseamnă asta? ‎- Tu ce crezi?
‎Și acum, doamnelor și domnilor, ‎vă prezentăm
‎scene dintr-o idilă modernă ‎spuse în cântec.
‎Îmi pare rău.
‎N-am voie să vorbesc ‎despre nevoile mele. Ce nevoi?
‎- Am spus eu asta? ‎- Nu era nevoie, se subînțelege.
‎Cum se subînțelege?
‎Tu ești artistul și eu, iubita. ‎Așa simți tu, nu?
‎Mă simt prost ‎Că te simți prost
‎Că mă simt prost ‎Că te simți prost
‎Pentru ce am spus ‎Pentru ce ai spus
‎Despre mine că nu pot
‎Să împărtășesc un sentiment
‎- Putem vorbi mai târziu, te rog? ‎- Când, Jonathan? Când e mai târziu?
‎Nu în seara asta.
‎Dacă m-aș fi gândit ‎Că te-ai gândit
‎Că nu m-am gândit ‎Să-mi împărtășesc gândurile
‎Atunci reacția mea ‎La reacția ta
‎La reacția mea ‎Ar fi fost ceva mai elocvent
‎Am repetat toată ziua. ‎Sunt treaz de la patru dimineața.
‎De o săptămână încerc să scriu o melodie ‎și n-am ajuns nicăieri.
‎Mi-era teamă că ți-ar fi teamă
‎Dacă ți-aș spune ‎Că mi-era teamă de intimitate
‎Îți spun cât de nefericită sunt ‎de luni de zile!
‎Dacă n-ai o problemă ‎Cu problema mea
‎Poate că problema ‎E pur și simplu codependența
‎Toată lumea e nefericită în New York! ‎Ăsta e New Yorkul.
‎- Am greșit să ‎- Spui că
‎- Am greșit cu faptul că ‎- Ai greșit
‎- Când ai sunat să spui că ‎- Inelul a fost greșit
‎Dacă am vrut să spun ce am spus ‎Când am spus: „Inelele mă plictisesc”
‎Nu știu cum să mai comunic cu tine.
‎Mă îndepărtezi, ridici numai ziduri.
‎Nu te îndepărtez.
‎Ți-e gândul în cu totul altă parte.
‎- De fapt, sunt chiar aici. ‎- Chiar, Jonathan?
‎De fapt? Pentru că te cunosc.
‎Nu-s supărat ‎Că te-ai supărat
‎Când m-am supărat ‎Când ai spus să cad lat
‎În locul tău ‎După ce-am făcut
‎Aș face ‎Ce-ai făcut cu inelul
‎După ce-am spus ce-am spus
‎Ai dreptate, am fost distras, ‎dar promit că, după atelier…
‎După atelier.
‎După atelier!
‎- Totul e după atelier. ‎- Da.
‎Dacă se ține atelierul ‎și nu se schimbă nimic?
‎Nu vine un producător cu un cec mare.
‎Nu te duci direct pe Broadway.
‎Rămâi chelner, ‎în apartamentul ăsta, tot lefter.
‎Ce faci atunci, Jonathan? ‎Cum rămâne cu mine?
‎Mă simt prost că te simți prost ‎Că mă simt prost
‎Că te simți prost ‎Pentru ce am spus că ai spus
‎Despre mine că nu pot ‎Să împărtășesc un sentiment
‎Mă simt prost în privința ta
‎Nu mă pot muta în Berkshires.
‎Nu-mi pot lăsa cariera în urmă.
‎Crezi că nu știu asta?
‎Ce?
‎Ce… Ce e asta? Ce vrei?
‎Bănuiesc că doar… ‎voiam să-mi spui să nu plec.
‎Dacă m-aș fi gândit ‎Că te-ai gândit
‎Că nu împărtășesc gândurile
‎Reacția mea la reacția ta ‎La reacția mea
‎- Ar fi fost ceva mai elocvent ‎- Când am reacționat
‎Sigur că nu vreau să pleci.
‎- Chiar? ‎- Clar.
‎E prima dată când o spui.
‎Dumnezeule!
‎Acum totul e spus
‎Te gândești cum să faci din asta ‎un cântec, nu-i așa?
‎Ne-am luat o piatră de pe inimă
‎Nu. Ce?
‎Știi ce, Jonathan? Am terminat.
‎Susan? Susan, așteaptă!
‎Sper să ai un atelier uimitor!
‎Susan, stai! Susan?
‎Acum e patru dimineața ‎Și mâine avem terapie
‎E prea târziu să ne-o punem
‎Așa că hai să ne odihnim
‎Mai așteptăm doar o persoană.
‎Savurați-vă apa!
‎- Deci… ‎- Eu sunt Jon.
‎- Da, prietenul lui Michael. ‎- Da.
‎- Cum ești? ‎- Bine. Ai întârziat.
‎- Bine. Îmi pare rău. ‎- Nu-i nimic.
‎- Din cauza metroului. ‎- Sunt sigură.
‎Ia loc când poți.
‎- Bună! Bun venit! ‎- Mersi.
‎- Sigur nu pot intra la baie? ‎- N-aveți voie la baie.
‎A spus când vom fi plătiți?
‎Bine, acum că suntem cu toții aici…
‎- Bună! ‎- Bună!
‎De ce nu începem ‎cu o sesiune rapidă de brainstorming?
‎Doar ca să dăm drumul creativității. ‎Va fi distractiv.
‎Două ore de asta.
‎Pentru un muzician în plus.
‎De ce nu îmi dați voi câteva idei
‎când mă auziți spunând cuvântul „America”?
‎- George Washington. ‎- Excelent!
‎- Abraham Lincoln. ‎- Abraham Lincoln.
‎Imperiu, rasism, genocid, Vietnam.
‎Grover Cleveland.
‎- Constituția? ‎- Da.
‎- Magna Carta.
‎- Declarația Drepturilor. ‎- Lucrul corect de făcut.
‎- Lucrurile potrivite. ‎- Lucruri corecte.
‎Un drum deschis la apus.
‎Părul în vânt.
‎Nimic în calea ta ‎în afară de linia orizontului.
‎Asta e frumos, domnule Larson.
‎Bun. Asta trece pe tablă.
‎- Soarele. ‎- Răsărit.
‎Zorii unei zile noi.
‎- Totul se întoarce. ‎- De unde ai venit?
‎- Ești uimitor. ‎- Asta e incredibil.
‎O fereastră cu vedere spre un câmp.
‎Și privesc afară ‎și văd iepurașii și veverițele…
‎Inima națiunii care bate.
‎Doamne!
‎- Exact asta este. ‎- Frumos!
‎N-am mai auzit asta. Ești talentat.
‎M-aș putea obișnui cu asta.
‎Aș putea fi plătit pentru asta.
‎Aș putea primi asigurare medicală. Pensie.
‎Un BMW. Un apartament de lux ‎în Central Park West.
‎Nu… În East.
‎Aș putea fi recompensat ‎pentru creativitatea mea,
‎în loc să fiu respins și ignorat.
‎Ăsta ar putea fi restul vieții mele.
‎Acum că avem ‎toate aceste idei fabuloase în minte,
‎o să trecem la sarcina noastră.
‎Suntem aici să găsim un nume ‎pentru un produs revoluționar de consum,
‎care va ajunge curând pe rafturi.
‎Aici vom avea nevoie ‎de imaginația ta incredibilă, dle Larson.
‎Produsul nostru e un compus chimic ‎fără gust, fără miros,
‎care va înlocui grăsimea în gătit.
‎Și a fost testat cu succes ‎pe mai multe mamifere.
‎Asta e bine.
‎Există niște efecte secundare ‎despre care am fost instruită să vă spun.
‎Descuamarea pielii.
‎Căderea completă a părului. ‎Păr, sprâncene, gene…
‎Ăsta ar putea fi restul vieții mele.
‎În cele din urmă, ‎la un număr mic de utilizatori,
‎au existat rapoarte ‎de sindrom de șoc toxic,
‎rezultând într-o scurtă spitalizare.
‎- Nu e mare lucru. ‎- Nu există idei proaste.
‎- Fără ulei. ‎- Îmi place!
‎- Fără grăsime. ‎- Bine.
‎- E același lucru pe care l-a spus ea. ‎- Am schimbat cuvintele.
‎E în regulă, Kim. Mulțumesc.
‎- Visul american. ‎- Bine.
‎- Vise de libertate. ‎- Bine.
‎- Neutro-ulei. ‎- Nu-i rău, Todd.
‎Ulei pentru siluetă. Nu.
‎Știu.
‎- Știu. Am exact… ‎- Spune!
‎Vreți să auziți? ‎Am exact ce trebuie pentru acest produs.
‎Grastitut.
‎Grastitut?
‎- E o glumă. ‎- Nu e amuzant.
‎- Păi, poate nu pentru tine, dar… ‎- Te-am recomandat, Jon.
‎Mi-am pus obrazul pentru tine.
‎- Zi-le c-am avut un atac cerebral. ‎- Nu e amuzant.
‎Asta e viața mea.
‎Nu, nu e viața ta, e publicitate.
‎Cauți moduri de a păcăli oamenii
‎- …să ia rahaturi pe care nu le vor. ‎- E mult mai complicat de-atât.
‎Nu înțeleg cum poți lua asta în serios.
‎- Mă plătesc. ‎- Banii nu sunt totul.
‎- Nu strică. ‎- Ești sigur de asta?
‎Tu ce faci în viața ta atât de nobil?
‎- Fac artă. ‎- De asta are lumea nevoie. De artă.
‎De fapt, da. Și măcar ‎eu nu perpetuez un sistem care…
‎Nu-mi face morală! Tu scrii musicaluri.
‎Nu salvezi pădurea tropicală.
‎Doamne, mi-aș dori să fiu ca tine ‎și să-mi petrec viața gândindu-mă
‎la mașina potrivită, ‎la costumele potrivite
‎și să locuiesc într-o clădire cu portar.
‎De ce să nu le vreau? ‎Nu toți avem opțiunile tale.
‎Lucruri pe care tu le iei de bune.
‎- Cum ar fi? ‎- O viață cu persoana iubită.
‎Știi ce-aș da eu pentru asta? ‎Tu strâmbi din nas.
‎Dacă asta vrei, ce te oprește?
‎Ce mă oprește? Ce zici de Jesse Helms ‎și organizația Moral Majority?
‎Oamenii care conduc această țară.
‎Nu mă pot căsători. Nu pot avea copii.
‎Jumătate dintre prietenii noștri mor ‎și ceilalți se tem că ei urmează.
‎Așa că scuză-mă că mi-am luat ‎o mașină frumoasă.
‎Îmi pare rău că m-am mutat ‎într-un apartament cu încălzire centrală.
‎Îmi pare rău că mă bucur de viață ‎cât mai am timp.
‎Trebuie să plec.
‎- Luăm metroul! ‎- Prefer să merg pe jos.
‎Michael!
‎Alo?
‎Johnny, dragule! Sunt eu, Rosa.
‎- Alo? ‎- Rosa Stevens?
‎- Suntem entuziasmați pentru mâine? ‎- Mâine?
‎Ți-ai amintit de prezentare?
‎Mi-am amintit? ‎Am chemat toți producătorii din oraș.
‎Ar fi bine să fie bună.
‎Da, o să fie… uimitor.
‎Să vedem dacă putem porni o licitație
‎pentru acest musical al tău. Ce zici?
‎Da, sigur.
‎Bine, scumpule!
‎Charlie, fă-mi legătura cu Hal Prince!
‎Rosa? Eu…
‎Îmi pare atât de rău!
‎Știu.
‎O, nu!
‎De ce nu m-ați sunat ‎să-mi spuneți că n-am plătit
‎înainte să-mi tăiați curentul? ‎Care e logica?
‎- După cum v-am mai explicat… ‎- Nu, ascultă!
‎Nu înțelegi. Am un atelier.
‎Am o prezentare publică ‎a musicalului meu în 12 ore…
‎Domnule, dacă ridicați vocea…
‎Îmi cer scuze. ‎Pot să plătesc prin telefon, chiar acum.
‎- Am cardul de credit aici… ‎- Biroul de contabilitate s-a închis.
‎Mi-ar plăcea să o rezolvăm acum.
‎Biroul de contabilitate ‎s-a închis în seara asta.
‎- Ce o să mă fac? ‎- Domnule, cum am spus, sunați…
‎- Alo? ‎- Bună, Beth!
‎Ce mai faci? Sunt eu, Jon.
‎Bună, Jon!
‎Bună! Susan e acolo?
‎Nu vrea să vorbească cu tine.
‎Da.
‎Sigur.
‎Bine, poți să-i transmiți ‎un mesaj de la mine?
‎- Ce este? ‎- Păi, e, știi tu…
‎Voiam să-i reamintesc ‎că mâine am atelierul și…
‎Știu că nu am niciun drept ‎s-o rog asta, doar că…
‎mi-ar plăcea foarte mult să fie acolo.
‎Îi spun că ai sunat.
‎Iată-mă aici!
‎Musicalul căruia ‎i-am dedicat tinerețea mea
‎va fi făcut public ‎pentru fiecare producător din New York.
‎Nu am scris nicio notă și niciun vers
‎din cel mai important cântec ‎din spectacol.
‎Nu am curent.
‎Cel mai bun prieten e furios pe mine. ‎Iubita nu-mi vorbește.
‎Și nu-mi trece prin minte ‎decât un singur lucru:
‎să înot.
‎Urăsc vestiarul ăsta ‎De ce nu-mi răspunde Susan la telefon?
‎Sudoare, ud, ecou ‎Miros, iad, rap
‎Mărește volumul ‎Cald, ud, cald, sudoare
‎Cum e apa?
‎Întinde-te ‎Scuipă în mască
‎Vedere tulbure ‎Testează apa
‎Gândește-te la plonjare ‎La șocul asupra pielii
‎Anticipează durerea ‎Durerea, durerea acum
‎Unu, doi, trei ‎Ia aer, șapte
‎Uite fata aia ‎Unu, doi, trei
‎Ia aer ‎Piele fină, moale
‎Doi, trei ‎Ia aer… treisprezece
‎Picioare lungi, piele brună și păr ud
‎Și păr ud
‎Rosa chiar mi-a ascultat caseta?
‎Lovește apa, întinde brațele ‎Vezi mâna, îndreaptă picioarele
‎Păr ud, relaxează-te ‎Tipul ăsta e prea lent
‎Cincisprezece ‎Pot ajunge la patruzeci?
‎Prea lent, atinge-i călcâiul ‎Mișcă!
‎Răspunde-mi la apeluri! ‎Dunga roșie
‎Cincisprezece metri, optsprezece metri ‎Seamănă cu Susan
‎Susan e frumoasă
‎Afară, nu gândi, afară ‎Dă-l afară
‎Ține umărul jos
‎Ușor, nu prea tare
‎Găsește originea mișcării
‎Mâini, nu ‎Umăr, nu
‎Coate, nu
‎Mai jos, din spate ‎Da, mai jos
‎Treizeci și nouă, patruzeci
‎Centru, centru
‎Înaintează
‎Prin apă
‎Vino-ți în fire
‎- Scapă ‎- Vino-ți în fire
‎Vino-ți în fire
‎Mă înalț
‎- Sunt apa ‎- Plutești
‎- Tu, cavaler ‎- Eu sunt sub pământ
‎Eu, regină
‎VINO-ȚI ÎN FIRE
‎Show-ul va începe curând.
‎Sala e complet goală.
‎Spectacolul e pe cale ‎să înceapă și mă uit
‎la 60 de scaune pliante goale.
‎Bună!
‎Bună, băiat genial!
‎Duminică împlinesc 30 de ani.
‎La mulți ani!
‎Mulțumesc.
‎- Ești încă tânăr. ‎- Nu e nimeni aici.
‎Nu e nici 9:00.
‎Prezentarea începe abia la 10:00.
‎Asta e bine.
‎Super!
‎Bine.
‎- Poți citi la prima vedere? ‎- Da.
‎Încet, miraculos, oamenii încep să apară.
‎- Johnny. ‎- Vin imediat.
‎E fenomenal. Uită-te la spațiul ăsta!
‎- E un studio de repetiții, tată. ‎- Un studio de pe Broadway.
‎- E pe bune. ‎- Suntem atât de încântați pentru tine!
‎- Mulțumesc. ‎- Te plătesc?
‎Nu.
‎- Data viitoare. ‎- Sigur.
‎- Uite, pentru noi. ‎- Nu, ăsta nu e…
‎- E pentru altcineva, de fapt. ‎- Îți place ăla?
‎Puteți sta pe orice alt loc.
‎- Bine. Baftă! ‎- Să stăm acolo?
‎- Te iubesc. Mulțumesc. ‎- Te iubesc.
‎Freza lui e ridicolă.
‎Bună participare!
‎Da, majoritatea prieteni.
‎Ce coșmar!
‎Mulțumesc… că ai venit.
‎Aș fi trecut prin foc, Jon. Știi asta.
‎- Bine. Baftă! ‎- Da.
‎REZERVAT
‎Mulțumesc.
‎Ira, ticălosule!
‎- Jonathan, ce mai faci? ‎- Rosa.
‎- Jon Larson. ‎- Iată-l!
‎Exact bărbatul pe care-l caut. ‎Ai emoții? Să nu ai!
‎- Am puține, sigur. ‎- Normal!
‎Prima prezentare a musicalului tău e ‎ca a face o colonoscopie în Times Square.
‎Doar că, la o colonoscopie, ‎cel mai rău ar fi să afli că ai cancer.
‎La un musical, afli că ești deja mort.
‎Baftă! Abia aștept să văd ce ai făcut.
‎Nu mai putem aștepta. E și un sfert.
‎Știu.
‎Baftă!
‎Vino încoace! Mulțumesc.
‎Bună ziua! Bine ați venit!
‎Eu sunt Jonathan Larson.
‎Hei, bine…
‎Nu e nevoie de asta. ‎Mulțumesc, ai fost foarte amabil.
‎Vă mulțumesc că ați venit ‎în această dimineață. Ăsta e…
‎- Ăla e Stephen Sondheim. ‎- Da. Cum spuneam,
‎vă mulțumesc că ați venit. ‎Ăsta e musicalul meu, ‎Superbia.
‎Lucrez la el de ceva timp.
‎Și sper sincer să vă placă.
‎Mulțumesc.
‎Și următoarea oră și jumătate e neclară.
‎Toți cei care au fost ‎Sau o să fie cineva vor fi de față
‎Niciodată în istoria divertismentului ‎Nu va exista o treabă așa măreață
‎Evenimentul secolului
‎Aventura socială chintesențială
‎Nu e permis ‎Să pierdem această seară de vis
‎Toată lumea care e cineva știe
‎Toată lumea va fi de față
‎Și apoi…
‎Karessa a ieșit în față ‎să cânte noua mea piesă,
‎care n-avea nici măcar 12 ore.
‎Am închis ochii.
‎M-am pregătit.
‎Nu îndrăzneam nici să respir.
‎Dar, când am deschis ochii,
‎n-am văzut-o pe Karessa acolo.
‎Tu plutești
‎Eu sunt sub pământ
‎Semnalul se estompează
‎Sunt de negăsit
‎În sfârșit, mă deschid
‎Pentru tine, aș face orice
‎Dar tu ai oprit volumul
‎Chiar când am început să cânt
‎Vino-ți în fire
‎Defensiva nu e calea de urmat
‎Și știi, sau cel puțin știai
‎Nu-ți amintești când totul a început
‎Eram doar tu și eu
‎Eram doar eu și tu
‎Îmi vine să râd
‎Chiar că ne dăm în spectacol
‎Iubirea e depășită în ziua de azi
‎Cum ne putem aștepta să crească
‎Tu, un cavaler
‎Eu, o regină
‎Tot ce am în seara asta
‎Sunt purici pe un ecran
‎Vino-ți în fire ‎Suspansul e în regulă
‎Dacă ești doar o imagine goală
‎Ce emană dintr-un ecran
‎Iubitule, fii real, poți simți din nou
‎Nu ai nevoie de o melodie ‎dintr-o cutie muzicală
‎Să știi la ce mă refer
‎Adânc în ochii mei ‎Ce vezi
‎Adânc în suspinele mele ‎Ascultă-mă
‎Lasă muzica să vină din suflet
‎Nu doar dintr-un simț ‎Ci din toate cele cinci
‎Vino-ți în fire
‎- Vino-ți în fire, da ‎- Vino-ți în fire
‎Vino-ți în fire
‎Iubitule, vino înapoi
‎În viață
‎- Alo? ‎- Bună, dragule! Rosa aici.
‎Bună, Rosa! Mulțumesc c-ai sunat.
‎Ai lăsat deja șase mesaje.
‎Da. Deci ai primit vreo veste?
‎Dragule, n-am auzit nimic ‎decât laude toată ziua.
‎Primesc telefon după telefon.
‎Bine. Da! Asta e o veste grozavă.
‎Toată lumea îmi spune același lucru: ‎„Jonathan Larson ăla!
‎Abia aștept să văd ce-o să mai facă!”
‎Cum ce o să mai fac? Și ‎Superbia?
‎Ți-am spus întotdeauna ‎că e greu de vândut.
‎E prea artistic pentru Broadway.
‎Turiștii nu vor plăti 50 de dolari
‎să vadă un spectacol ‎despre nave spațiale și roboți.
‎Nu despre asta e vorba.
‎Păi, eu știu asta, Jonathan.
‎Dar știi că producătorilor ‎le pasă de un singur lucru.
‎Bine. Și în afară de Broadway?
‎E prea scump.
‎Ai o distribuție de mii, ‎cu efectele speciale…
‎Charlie, spune-i că vin imediat.
‎- Trebuie să închid. ‎- Scuze, Rosa.
‎Felicitări ‎pentru o prezentare nemaipomenită!
‎Rosa, stai…
‎Bine, deci…
‎Ce ar trebui să fac acum?
‎Începi să-l scrii pe următorul.
‎Și, după ce-l termini, ‎îl începi pe următorul.
‎Și așa mai departe. ‎Asta înseamnă să fii scenarist, dragule.
‎Vii cu tot felul de idei,
‎sperând, în ciuda șanselor slabe, ‎ca ceva să prindă până la urmă.
‎Ascultă, uite un sfat de la cineva ‎care face asta de foarte mult timp.
‎La următorul, încearcă ‎să scrii despre ceea ce știi.
‎Bine, puștiule?
‎Da.
‎Ascute-ți creioanele!
‎Da.
‎Hai să așteptăm un pic și să vedem ‎ce se întâmplă săptămâna viitoare.
‎Hei, am nevoie de o slujbă.
‎- Puteți aștepta? ‎- Îi cer scuze doamnei de la grup.
‎Nu voi mai spune niciodată nimic rău ‎despre marketing, jur.
‎Vă sun eu imediat.
‎Vreau să fac ce faci tu.
‎Vreau BMW, vreau portar, ‎le vreau, vreau totul. Bine?
‎- Ce se întâmplă? ‎- E în regulă.
‎M-am omorât în ultimii opt ani ‎cu un musical care nu se va face.
‎E greu de crezut. ‎A fost incredibil de dimineață.
‎Nu destul de incredibil.
‎Nu o pot face din nou, Mike.
‎Nu mai suport încă cinci ani ‎de servit la mese,
‎încă cinci ani de scris lucruri ‎pe care nu le va vedea nimeni,
‎în timp ce Broadway-ul produce ‎megamusicaluri fără nimic original
‎sau, Doamne ferește, ‎ceva de spus despre lume!
‎Ai terminat?
‎- Nu, de fapt… ‎- Prezentarea a fost uimitoare.
‎Ar fi o tragedie să renunți la ce ai.
‎- Tu ai făcut-o. ‎- Fii serios!
‎Eu eram un actor mediocru.
‎Știți câți actori mediocri ‎sunt în New York?
‎Știi câți Jonathan Larsoni sunt?
‎Unu.
‎Nu pot să-mi pierd timpul, Mike.
‎- Fac 30 de ani în două zile. ‎- Și?
‎Stephen Sondheim avea 27 de ani ‎când a avut primul spectacol pe Broadway.
‎Nu ești Stephen Sondheim. ‎Vei aștepta un pic mai mult.
‎- Nu mai pot aștepta. Asta e viața mea. ‎- Înțeleg.
‎Nu înțelegi. Nu mai am timp.
‎- Tu mai ai destul timp. ‎- Nu știi nimic despre asta.
‎Sunt seropozitiv.
‎Ce?
‎- De când știi? ‎- De câteva zile.
‎Cine știe? Poate o să am noroc. ‎Se mai întâmplă.
‎Trăiesc un an, poate chiar mai mult.
‎Cred că știu câte ceva ‎despre a nu mai avea timp.
‎De ce nu mi-ai spus?
‎Ai încercat.
‎Jill Kramer a revenit pe linia doi.
‎Trebuie să răspund.
‎- Mike… ‎- Nu pot vorbi despre asta acum. Te rog!
‎Jill. Hei, aici Michael.
‎Vreau să știu cum merge contractul Downy.
‎Mă gândesc cum l-am întâlnit pe Michael.
‎A fost în prima zi de tabără, ‎acum 22 de ani.
‎Aveam opt ani.
‎Mă gândesc la liceu, la toate spectacolele ‎pe care le-am făcut împreună.
‎E asta viață reală…
‎Mă gândesc la vara ‎când părinții noștri au decis să rămână
‎în același oraș din Cape Cod, ‎la un kilometru unii de alții.
‎Ne întâlneam pe plajă în fiecare seară
‎și vorbeam până la trei dimineața ‎despre planurile noastre.
‎Despre cum, într-o zi, aveam ‎să ne mutăm împreună în oraș,
‎să găsim un apartament ieftin ‎și să fim descoperiți
‎și să schimbăm lumea.
‎Bună! Ați sunat la Susan, Beth…
‎Mă gândesc la prima vară ‎de după facultate.
‎Am fumat iarbă pe digul Kennedy ‎și Michael mi-a spus că e gay.
‎Mă gândesc la prietenii noștri, ‎atât de mulți!
‎Mă gândesc la înmormântările lor.
‎Mă gândesc la părinții lor ‎de nici 50 de ani,
‎spunând kadișul pentru copiii lor.
‎Mă gândesc la ei și mă gândesc la Michael.
‎Și, până să înțeleg ‎ce se întâmplă, încep să alerg.
‎Trecând de iaz, de carusel.
‎…DESPRE HIV. ‎FĂ CEVA ÎN PRIVINȚA LUI
‎Ticăitul e atât de tare acum, ‎că n-aud nimic.
‎Îmi simt bătăile inimii în gât.
‎Vântul țipă printre copaci.
‎Cerul se întunecă.
‎Vreau să se oprească. ‎Vreau ca totul să se oprească!
‎Când aveam nouă ani
‎Michael și cu mine
‎Ne-am înscris la Y, ‎la un concurs de talente
‎La nouă dimineața ‎Ne-am dus să repetăm pe-o terasă
‎Mike nu putea cânta
‎Am spus: „Nimănui nu-i pasă”
‎Am cântat „Yellow Bird”
‎Și „Hai să înălțăm un zmeu”
‎Iar și iar, și iar
‎Până am reușit
‎Când am ieșit
‎De la YMCA
‎Soarele de la ora trei
‎Făcuse iarba fân
‎Mi-am zis ‎Hei, ce mod de a petrece ziua
‎Fac un jurământ
‎Chiar aici și acum
‎Îmi voi petrece
‎Timpul așa
‎La șaisprezece ani
‎Michael și cu mine
‎Am obținut roluri în West Side
‎La liceul White Plains
‎Ora trei, ‎ne-am dus să repetăm în sala de sport
‎Mike îl juca pe Doc, care nu cânta
‎Îi convenea
‎Am cântat „Got a rocket in your pocket”
‎și „Jets are gonna have their day tonight”
‎Iar și iar, și iar
‎Până am reușit
‎Când am ieșit
‎Epuizați după piesă
‎Stelele de la nouă
‎Și Luna luminau drumul
‎Mi-am zis, hei
‎Ce mod de a petrece ziua
‎Hei, ce mod de a petrece ziua
‎Am făcut un jurământ
‎Mă întreb acum
‎Sunt făcut oare să-mi petrec timpul așa?
‎Am douăzeci și nouă de ani
‎Michael și cu mine
‎Locuim în partea de vest, în SoHo, NY
‎La ora nouă, scriu un vers sau două
‎Mike își cântă melodia acum pe Mad Avenue
‎Eu cânt „Vino-ți în fire
‎Defensiva nu e calea de urmat”
‎Iar și iar, și iar
‎Și iar, și iar
‎Până îmi iese
‎Când ies din Si minor sau La
‎Ora cinci, sună de la local
‎Sunt pe drum
‎Îmi zic, hei
‎Ce mod de a petrece o zi
‎Hei, ce mod de a petrece o zi
‎Fac un jurământ
‎Chiar aici și acum
‎Îmi voi petrece
‎Timpul așa
‎Îmi voi petrece
‎Timpul așa
‎Hei, orice s-ar întâmpla, ‎eu sunt aici. Îți promit.
‎Există… un grup de sprijin ‎numit Prieteni la Nevoie.
‎- Au o întâlnire mâine dimineață. ‎- Arăți ca naiba.
‎Mi-e atât de frig!
‎Haide!
‎O, Mike!
‎Îmi pare rău.
‎Duminică.
‎Fac 30 de ani.
‎Vorbește!
‎Jon? Steve Sondheim aici. ‎Rosa mi-a dat numărul.
‎Sper că e în regulă.
‎N-am apucat să vorbesc cu tine, ‎dar am vrut să-ți zic c-a fost foarte bun.
‎Felicitări!
‎Mi-ar plăcea să ne întâlnim ‎să vorbim despre asta.
‎Nicio presiune.
‎Principalul e că e muncă de prima clasă ‎și are un viitor.
‎Și tu la fel.
‎Te sun mai târziu cu câteva gânduri. ‎Între timp, fii mândru!
‎FRICĂ SAU IUBIRE
‎DE CE NE JUCĂM CU FOCUL?
‎TIMP
‎ÎNCHIS - EVENIMENT PRIVAT
‎Știi, era o parte mică… ‎foarte mică din mine
‎- …care se bucura puțin că nu pleci. ‎- Aș fi fost trist să nu te văd
‎în fiecare duminică.
‎Noroc!
‎I-am spus lui Freddy. ‎E supărat pe impresara ta.
‎Cum se simte?
‎- Ar trebui să se ducă acasă în curând. ‎- Chiar?
‎Da.
‎Doamne…
‎- Voi fi… Da. ‎- Ocupă-te de asta!
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Nu știam că…
‎Nu eram sigură dacă m-ai vrea aici.
‎Sunt fericit că ești aici!
‎Deci, cum a fost prezentarea? ‎A făcut cineva…?
‎- Îmi pare rău. ‎- Nu, e în regulă.
‎- Voiam să fiu acolo. Doar că… ‎- Susan…
‎Știu.
‎Ce o să faci acum?
‎Îl încep pe următorul.
‎Am decis s-accept slujba.
‎Bine.
‎Mă bucur pentru tine.
‎La mulți ani!
‎Mulțumesc.
‎Chiar nu trebuia să-mi iei nimic.
‎E pentru următorul.
‎Ai vreo idee?
‎Doar întrebări.
‎Pare un loc bun de unde să începi.
‎La revedere, Jonathan!
‎Următorul a fost ‎tick, tick… BOOM!
‎Apoi a revenit la un proiect început ‎și lăsat deoparte, numit ‎Rent.
‎S-a jucat pe Broadway timp de 12 ani.
‎A schimbat definiția ‎despre ce ar putea fi un musical.
‎Despre cum ar putea suna.
‎Despre ce povești ar putea spune.
‎Jonathan n-a apucat să-l vadă.
‎Cu o seară înainte ‎de premiera musicalului ‎Rent,
‎a murit de un anevrism aortic brusc.
‎Avea 35 de ani.
‎Avea încă atât de multe întrebări!
‎TICK, TICK… BOOM! ‎DE JONATHAN LARSON
‎De ce ne jucăm cu focul?
‎De ce ne trecem degetul prin flacără?
‎De ce ținem mâna pe aragaz
‎Deși știm că o să ne doară?
‎De ce refuzăm să atârnăm o lumină
‎Când străzile sunt periculoase?
‎De ce e nevoie de un accident
‎Înainte de revelații dureroase?
‎Cuști sau aripi ‎Pe care le preferi?
‎Întreabă păsările
‎Frică sau iubire, iubito
‎Nu spune răspunsul
‎Faptele sunt mai grăitoare decât vorbele
‎De ce să încercăm să fim mai buni
‎Când putem câștiga și așa?
‎De ce dăm din cap
‎Deși știm
‎Că șeful se-nșală amarnic?
‎De ce să croim o cărare nouă
‎Când cea bătătorită pare sigură
‎Și atât de primitoare?
‎Cum de, în călătorii
‎Putem să vedem consternarea
‎Și să nu ne certăm?
‎Cuști sau aripi
‎- Cuști sau aripi ‎- Ce preferi?
‎Întreabă păsările
‎Frică sau iubire, iubito ‎Nu spune răspunsul
‎Faptele sunt mai grăitoare decât vorbele
‎Mai grăitoare
‎De ce e nevoie ‎Ca să trezești o generație?
‎Cum poți face pe cineva ‎Să își ia zborul?
‎Dacă nu ne trezim ‎Și nu scuturăm națiunea
‎Ne-am face praf și pulbere ‎Întrebându-ne de ce
‎- De ce? ‎- De ce?
‎De ce?
‎De ce stăm cu iubiți
‎De care știm în sinea noastră
‎Că nu sunt potriviți?
‎De ce…
‎REZERVAT ‎SUSAN WILSON
‎- …am prefera ‎- Să trecem prin iad
‎Decât să dormim singuri noaptea?
‎De ce urmăm lideri care nu conduc?
‎De ce e nevoie de o catastrofă ‎Pentru a porni o revoluție?
‎Dacă suntem atât de liberi ‎Spune-mi de ce
‎Spuneți-mi careva de ce ‎Atâția oameni sângerează
‎Cuști sau aripi
‎- Cuști sau aripi ‎- Ce preferi?
‎Întreabă păsările
‎Frică sau iubire, iubito ‎Nu spune răspunsul
‎Faptele sunt mai grăitoare decât
‎Mai grăitoare decât
‎Cuști sau aripi
‎Pe care le preferi?
‎Întreabă păsările
‎Frică sau iubire, iubito ‎Nu spune răspunsul
‎Faptele sunt mai grăitoare
‎Mai grăitoare decât
‎Mai grăitoare
‎Mai grăitoare decât
‎Faptele sunt mai grăitoare decât
‎LA MULȚI ANI, JON
‎Pune-ți o dorință!
‎Subtitrarea: Andrea Puticiu