Hej, jag heter Jon.
NETFLIX PRESENTERAR
Jag skriver musikaler. En av de sista av mitt släkte.
På sista tiden har jag hört ett ljud…
Överallt. Ett slags tickande…
Som en tidsinställd bomb i en dålig B-film eller tecknat barnprogram.
Stubinen är tänd. Klockan räknar ner sekunderna
och glöden kommer närmare och närmare.
Tills allting på en gång…
Det här är berättelsen om Jonathan Larson.
Grattis! Jag älskar dig jättemycket.
Före Tony-utmärkelserna.
RENT - UTSÅLT
Före Pulitzer-priset.
Innan…
Premiären och alla föreställningar tillägnas vår vän Jonathan Larson.
…vi miste honom.
Allt ni ska få se har hänt på riktigt.
Utom det som Jonathan har hittat på.
Dagen är den 26 januari 1990.
SUPERBIA KOLLATIONERING
Platsen är det ödsliga, oattraktiva ingenmanslandet
mellan SoHo och Greenwich Village.
Jag har två keyboards, en Mac-dator, en katt,
en imponerande samling cd-skivor,
kassetter och skivor med andras musik.
Bokhyllor som dignar av pjäser och romaner som jag inte skrivit.
Jag har en originell, dystopisk rockmusikal
som jag har skrivit på i åtta års tid.
Skrivit och skrivit om. Och skrivit om.
Jag har blivit refuserad av alla stora och små producenter,
teatrar, skivbolag och filmbolag som finns.
Och om drygt en vecka…
…fyller jag 30.
Äldre än Stephen Sondheim var när han gjorde debut.
Äldre än Paul McCartney var när han skrev sin sista låt med John Lennon.
När mina föräldrar var 30, hade de redan två barn.
De hade yrken, fast lön och bostadslån.
Om åtta dagar är min ungdom ett minne blott.
Och vad har jag att komma med?
Grattis på födelsedagen!
Stanna upp
Stämpla ut
Dags för en plan
Innan du spillt allt krut
Pausa allt
Vi tar om
Ställ nu in skärpan
För snart är scenen slut
Åren, de försvinner
Rynkorna djupnar och blir flera
Ett lopp som ingen vinner
Fastän tempot ökar mera
Men strunt i paniken
För det är helt lönlöst
Men minns att det sker bara en enda gång
De sjunger "happy birthday"
Man vill bara gråta en flod
Inte nån vanlig födelsedag Det är 30/90
Man kan väl va' 29 Och ändå känna sig som 22
Att fylla 30 -90
Pang - du är död! En hopplös kamp
-Jag tog tio kopior. -Du är en ängel.
-Det är sista gången. -Jag vet. Tack.
-Jag bjuder. -Jag betalar.
-Nej. -Kan nån ta ut soporna?
Så du flyttar ut från Jon? En epok går i graven.
Han snyftar i kylskåpet om morgnarna. Tragiskt.
Inte prata om det.
-Carolyn, kommer du på fredag? -Vad händer då?
-Hans Superbia-workshop. -Låter vagt bekant.
Det är det här jag har väntat på.
Det är första gången andra än vi ser föreställningen.
Fint att du inte gör för stor grej av det.
Vid en viss ålder är man inte längre en författare som jobbar som servitör
utan en servitör med en hobby.
Boo-Boo, ställ dig frågan om du styrs av rädsla eller av kärlek?
Gör en omstart
Som du gjort förut
Pröva nånting nytt
För bränslet kan ta slut
Vänner lägger på sig
Allt mera av ditt hår försvinner
Känns som om du offrar dig
För ett lag som aldrig vinner
Håll masken, håll stilen
Allt motstånd är meningslöst
Du slipper vara själv Du har vänner där
Och de sjunger "happy birthday"
Du önskar dig nån annanstans
Bara en födelsedag?
Men 30/90, va?
Kan man va' optimistisk
Fast numer inte ung charmör
Att fylla 30 -90
Pang, så passé
Vad gör man då?
Har du slutat?
Inte slutat, jag sa upp mig.
-Precis samma sak. -Nej, jag har två veckor kvar.
Jag tänker låta mig styras av kärlek.
-Va? -Rosa har en annan klient. Craig Carnelia.
-Din agent som aldrig ringer tillbaka? -Jäpp.
Hon bjöd hela branschen till Craigs workshop förra året.
Redan i pausen skrev en producent en check på 10 000 dollar åt honom.
-Synd att du ska behöva tänka så. -Att syssla med konst är dyrt.
-Nej, här i stan är det dyrt. -Men värt det.
-Vad fin! -Jag vet.
Hur har du råd med den?
Peter Pan och Tingeling
Var ligger Landet Ingenstans?
Smaragdstan har spårat ur
Trollkarlen där var helt ur balans
Man kan höra deras röster
Barnen, en krokodil
Inte är det
Nåt för dig, det: stygga häxor
Vallmofält och män som står och lurar
Tigerliljor och rubinskor
Klockan tickar, det är glasklart
De sjunger "happy birthday"
Jag önskar det va' en dröm
Känns mer som domedagen
Fan, 30/90
Jag hamnar visst mitt i tromben
Ser ingen regnbåge, gör du?
Tänk att bli 30 -90
I mina händer är bollen nu
Jag vill ha allt, och står på tur
Hör världen ropa Nu har jag mitt livs chans
Jag kan väl få va' barn för alltid då?
Vad gör man då?
Mina damer och herrar, en applåd för bandet
och för mina kära vänner…
Roger och Karessa, sång.
Fredagskväll.
Det är Deborah. Susan har varit här med din musik till dansförest…
Men högtalarna funkar inte.
-Tjenare, Pookie. -Hej.
Hur var Philly?
Jag såg bara flygplatsen och ett konferensrum. Sen hem.
Låter toppen.
Michael var en otrolig skådespelare.
Han hade huvudrollen i varenda pjäs i skolan.
Och sen flyttade vi till New York.
Jag är less på att gå upp fem på morgonen och köa utanför teaterfackets hus
i hopp om att regissören ska överväga någon som inte är med i facket
och när jag till slut blir insläppt, får jag sjunga sex takter
innan de avbryter och kallar mig vid fel namn: Juan, Pedro, Carlos…
En vecka senare får han jobb på en flådig reklambyrå.
Med femsiffrig lön.
Inklusive sjukförsäkring.
Han ångrar inget.
Eftersom du är pank ska du kanske lägga lite mindre på festande.
Vad ska man med pengar till om man inte lägger dem på folk man tycker om?
Fast du har ju inga pengar.
-Jaha… -Påminnelsen har legat här i en vecka.
-Jag har koll. -Det verkar så.
Snart är jag inte här och påminner dig.
Hur ska det gå?
Bra fråga. Hittat nån ny hyresgäst?
-Jag har haft fullt upp med min workshop. -Vad då för workshop?
Den var rolig.
När börjar föreställningen i kväll?
RÄDSLA ELLER KÄRLEK?
Den börjar åtta.
Dansen ska visst vara fantastisk, men musiken urdålig.
Susan är från en småstad i Mellanvästern.
Hon började plugga biologi för att bli läkare eller lärare,
men så föll hon för modern dans i stället.
Alla föräldrars dröm, eller hur?
Hon flyttade till New York utan att känna någon.
Fyra år senare dansade hon för alla stora koreografer:
Paul, Trisha, Merce.
1990 skulle hon till slut få ingå i ett danskompani.
Inte bara hoppa runt, utan tillhöra en konstnärlig grupp.
Hon var mogen. Nu hade hennes tid kommit.
Men så bröt hon fotleden under en generalrepetition.
Sex månader senare kan hon dansa igen…
Men det där som kändes så rätt
kändes inte så rätt längre. Men Susan är en äkta konstnärssjäl.
Hon struntar i om det skrivs om henne i New York Times.
Det spelar ingen roll om hon dansar för fem personer eller femtusen.
Och sen är det ju vi två.
Han har inte råd med det här.
Han älskar att slå på stort. Särskilt med dig.
Efter allt vi gjort…
-Lägg av! -…så sticker han.
Jag lämnar mina blandband som minne.
Jonathans berömda blandband från Moondance Diner.
Vem gillar inte musikallåtar till fattiga riddare?
Inte bara musikallåtar. Det är en eklektisk mix.
Blandband är visst lite känsligt.
-Jag är glad för din skull. -Jaså?
Men även ordentligt bitter och avundsjuk och känner att jag liksom hatar dig.
Jag menar, han flyttar.
Sen är det din tur.
Jag gick vidare på en audition förra veckan.
-Ett kryssningsjobb. -Nåt fel på det?
En kryssning till Nordpolen, så i princip allt.
Varenda grej är fel. Nordpolen.
Hur mår du?
Det har varit en bra vecka.
Bra T-cellsvärde. Min läkare är försiktigt optimistisk.
Bra. Du ser bra ut.
Tack, jag vet.
Men inför kryssningen måste jag… tajta till det lite.
Scott och jag sjöng madrigaler i skolan.
-Va? Gjorde ni? -Ja. Jag gjorde det bara för att få ligga.
Jag sprang på Scott i SoHo och han ville så gärna följa med…
-Schysst. -Jag festar aldrig med konstnärsfolk.
Trist, för de har de bästa drogerna.
-Scott jobbar inom finans. -Upprörande.
-Vad gör du? -Jag är musikalvärldens framtid.
Välkommen. Nu ska jag ta ett glas.
Han är ju skitkul.
Här är vårt liv - bo-bo, bo-bo bo
Ett bohemiskt liv
Man duschar i köket Ibland finns det tvål
Högar med disk Borsta tänderna i en skål
Toan är liten Man får hoppas att lyset funkar
Inte i dag!
Ett kollektiv där folk kommer och går
Fjorton pers på fyra år
Ann och Max och Jonathan, Carolyn och Kerri
David, Tim - nej, han var bara en gäst Som nån var kär i
Margaret, Lisa, David, Susie, Stephen, Joe och Sam
Och Elsa, kronofogdens dröm Stack utan nån skam
Och så våra grannar, Michelle och Gay
Mer familj än en familj, enligt mej
Vad tiden flyger Och döden sakta smyger
Nu borde man ha Hund, unge och fru
Fasaden börjar spricka Nu börjar vi dricka
Innan man vill sticka Ifrån detta liv
Här är vårt liv - bo-bo, bo-bo bo
Bohemiskt liv
-Bohemiskt liv -En gång till!
Bohemiskt liv
Bo-bo, bo-bo bo
Helt jäkla otroligt!
Scott!
Alla ska gå nu.
-Jag behövde bara lite luft. -Okej… Det är ju iskallt.
-Var har du jackan? -Jag vet inte…
I nån hög nånstans.
Vad fint.
Det är fängelsefartyget.
Jaha…
Jag hörde att Jacob's Pillow söker nya lärare till dansutbildningen.
Gör de?
Ett par timmar i veckan, sen är man ledig.
Gratis studiotid när du vill.
Kan vi prata lite?
Om hur fantastisk du var i kväll.
-Tack. -Jag skojar inte.
Jag älskar att se dig dansa.
Jag funderar på att söka.
Jobbet på Jacob's Pillow.
Vi var ju där i somras och såg Mark Morris.
Javisst ja.
I Berkshires?
Ska du flytta till Berkshires?
Så jag slipper jobba 30 timmar i veckan för att betala hyran. Varför inte?
Då kan jag komma i form igen.
Okej, då gör vi det. Vi flyttar.
-Jag menar allvar. -Jag med.
Bo i en timmerstuga? Och jaga ekollon…
Och samla…ekorrar.
Vad babblar du om?
Det är Berkshires. Folk har sommarstugor där och du har varit där.
Förlåt, men kan vi gå in?
Jag börjar förlora känseln i armar och ben…
Vilken barnunge.
Ta den här.
Oj.
Gillar du den?
Hade du inte bråttom in?
Jo, jobbet i Berkshires…
-Låter bra. -Jag har redan sökt.
Har du?
Och jag fick det.
Vad roligt.
Jag börjar i juni.
Bara över sommaren?
Nej, det är fast.
Jon?
Berkshires? Det är ju jättelångt från Midtown.
Ja.
Varför gör hon så här nu?
-"Jag vill att du följer med", säger hon. -Vad sa du?
Jag sa "jaha".
Vad skulle jag säga?
Jag kan inte flytta från New York.
Be henne flytta in hos dig. Du behöver ju en ny inneboende.
Då slår du två flugor i en smäll.
Hur blir det med din kille då? David.
-Ni var fina ihop. -Det funkade inte.
Vi har en fokusgrupp på jobbet.
Vi söker folk. Ska du vara med?
Ska du locka över mig till den mörka sidan?
Nej, jag vill bara presentera dig, så de får se hur duktig du är.
-Jag vill inte jobba i reklambranschen. -Så menar jag inte.
Jag vill att du ska skriva jinglar.
Du hittar på jinglar hela tiden, bara på kul.
Du sjunger om frukostflingorna! Det kan du få betalt för.
När Superbia sätts upp får jag betalt för min musik ändå, så…
Sant.
Framme. Hem, ljuva hem.
Men…herre…gud!
Michael kastar bilnyckeln till parkeringsbetjänten.
Ett hus med parkeringsbetjänt!
Snittblommor i entrén.
En vit gammal tant med en liten hund.
Är det här på riktigt?
Slipper Släpa runt med tvätten över hela staden
Mitt i smällkallaste vintern
Slipper Springa uppför trapporna
Och kasta ut nyckeln För att porttelefon saknas
Slipper Fel på elen
Slipper Spruckna golv
Slipper
Spotta ut min Pepsodent Rakt ner i disken
I den enda vask som finns
Säg hej Till min walk-in closet
Prydlig som Park Avenue
Säg hej till mitt fina köksbord
Så vill jag ha
Så vill jag ha det jämt
Slipper Klättra över folk som sover
Innan man kommer ut ur porten hemma
Slipper
Farlig rök från kaminer som är förbjudna
Och exploderar medan du sover
-Slipper -Vattenläckor
-Slipper -Trasiga golv
Slipper Stå och duscha ute i köket
Medan polarn käkar frukost
Och du skvätter vatten på hans flingor
Säg hej Till nya glänsande parketter
Vaxade som rika flickors ben
Och hej till diskmaskinen
Så vill jag ha
Så vill jag ha det jämt
Slipper Exotiskt
Slipper Neurotiskt
Slipper Saker som inte går automatiskt
Vi är på väg upp
Upp till East Side
Till en lyxig och nybyggd lägenhet
Säg hej till vår egen portvakt
En farbror som är god och glad
Hej, kära vän, hur står det till?
Så vill jag ha
Så vill jag ha det jämt
Så vill jag ha
Till varje pris
Så vill jag ha det jämt
Se upp för dörrarna.
Du längst bak! Se upp för dörrarna.
Är sången inte klar?
Det har aldrig hänt förut. Vanligtvis skriver jag en låt på en dag.
Sist skrev jag en om socker. Tog tre timmar.
-Om socker? -Socker
Vitt och rent Inte dyrt
Sött och lent
-Varför då? -Som övning.
-Hur då? -I att skriva om vad som helst.
Skriv en sång till din musikal i stället.
Den ska framföras om sex dagar.
Ira Weitzman, musikalproducent vid Playwrights Horizons.
Den första, och hittills enda, teatermänniska
som velat arbeta med Superbia.
Jag börjar fundera på om den behövs.
-Den behövs. -Vet du…
Du är den enda som säger det. Så du vet.
Du har alltså skrivit på den här musikalen i fem år…
Åtta år, faktiskt.
…och ingen har sagt att Elizabeth saknar en sång i andra akten?
Ingen.
Nu ljuger jag.
Det är en som har sagt det.
I flera år var jag med i en grupp som skriver musikteater.
Digitala siffror som visas
Flyter i en grå display…
En gång i veckan samlades de överlevande medlemmarna i vår krympande skara.
Vi fick framföra det vi hade arbetat med inför en panel med…
…riktiga kompositörer.
Legendarerna som skrivit musikalerna
som vi hade tvingat våra föräldrar att följa med och se…
De blinkar tills dan är slut
Panelen byttes ut varje vecka.
Räknar sakta
Räknar minuter…
När jag skulle ha min presentation hörde vi ryktena.
Är det verkligen han?
Och det var det.
Stephen Sondheim.
Jag börjar.
Jag är förvirrad. Vad är det för föreställning?
Samhällsdebatt? Science fiction?
Likadant med musiken. Är det rock? Broadway? Både och?
Varken eller? Vad säger du, Steve?
Jag håller inte alls med, Walter. Musikalen vet precis vad den är för något.
Ja, ja, självklart.
Det är en originell värld du har skapat. Fascinerande.
Men det är inte så lätt att följa den känslomässiga tråden.
Alla detaljer gör att vi tappar kontakt med rollfigurerna.
Är det begripligt?
Då är vi överens. Precis vad jag kände. Vi menar precis samma sak.
Men musiken funkade bara inte.
Sångerna var jättefina.
Okej, ja… Vissa enskilda sånger.
Särskilt den som den unge mannen sjunger i slutet av första akten.
Förstklassig text och melodi. Snyggt.
"Förstklassig text och melodi."
Tack.
De orden gav mig styrka i två års tid.
Det saknas en sång för den unga damen.
-Elizabeth? -Det är föreställningens vändpunkt.
Huvudpersonen måste välja väg.
Nån måste få honom att vakna upp.
Okej.
Vad lustigt, precis vad jag tänkte säga.
Jo, musiker… Om det bara blir fyra
måste jag dela upp basstämmorna på nåt sätt.
Här får du.
Tackar.
Det är en kollationering. Du har ett piano.
Det är en rockmusikal.
Jag behöver åtminstone synt, trummor och gitarr…
En bra sång ska låta bra utan instrument.
Okej, vi kör sången a cappella.
Eller så skippar vi sången helt så är det överstökat på en halvtimme.
Jag ska kika på budgeten och se om jag kan få fram en musiker till.
Två till. Plus piano, det är ett minimum.
Har du talat med Rosa?
Hej, Rosa, det här är Jonathan Larson, din klient.
Jag har lämnat flera meddelanden…
-Rosa Stevens är väl din agent? -Ja, vi pratar hela tiden.
Har hon skickat ut inbjudningar än?
Inte många har tackat ja.
Det är lugnt.
Ingen har fler kontakter i branschen än Rosa.
Hon skickar säkert dit bra folk.
Ja då.
-Vi ses på måndag. -Jajamän.
Första repetitionen.
Och skriv nu klart sången. Snälla.
Tack ska du ha, Ira.
Tack för det här.
DU ÄR
Jag vill lämna ett meddelande till mr Sondheim. Jag heter Jonathan Larson.
Ett meddelande till Joe Papp. Till Bernie Gersten.
Ansvarig för Shubert-teatrarna. Till La MaMa.
Det är L-A-R-S-O-N. Nej, inte Parson.
Något helt nytt. Det blir stort.
Den har stor kommersiell potential.
Jag vill bara se till att du får en plats.
Han har fullt upp, jag vet. Det vore toppen!
Ingen press. Du måste komma!
Kommer du? Vi reserverar en plats.
Superbia på Playwrights Horizons kl. 10.
Fredag kl. 10. Det ska bli så roligt.
Missa det inte. Mer kan jag inte säga.
SISTA PÅMINNELSEN
Alla Sondheims musikaler borde gå på tv.
Sunday är väl en bra början.
Varför säger han inte bara att han älskar henne?
Han kan väl både måla och älska henne?
-Han älskar henne. -Ja, men han kan inte visa det.
-Det ligger hos honom. -Jo, tack.
Karlar!
Bernadette i den där korsetten…
Kolla midjan…
Hur gör han?
-Har du löst det än? -Det är nära.
-Ring om du behöver inspiration. -Nej, gå inte. Stanna lite.
Du kan sova i ditt gamla rum.
Skriv låten nu, Boo-Boo.
…med aids.
Senator Jesse Helms hävdar att lagstiftningen sänder fel budskap.
Om narkomaner och homosexuella män upphörde med sitt beteende i dag
så skulle det inte bli ett enda nytt aidsfall i landet.
Utöver dem vi redan har.
Henry Champ utanför Kapitolium.
CHEFEN FATTAR FEL
-Hej. -Gud, vad jag älskar dig.
De vill ha svar senast onsdag.
Kan vi snacka om saken?
Jobbet.
Visst.
Kan vi ta det i morgon?
Jag måste skriva klart sången.
Visst.
-Är du säkert säker? -Ja då.
Okej.
Du verkar inte säker.
-God natt, Jonathan. -God natt.
Jag kommer sen.
NY SÅNG DU ÄR
DIN
DU ÄR
Gryningsljus och soluppgång
Johnny går och vankar
Hålla ut eller ge upp
Är svåra tankar
Johnny har kört fast
Johnny vill ta rast
Kan han skapa nytt
Ifall lusten har flytt
Johnny sitter fast
Susan längtar bort härifrån
Bort från konkurrensen
Susan vill ju bo med mig
Johnny stackarn är så vilsen
Johnny har kört fast
Johnny vill ta rast
Kan han flytta bort
Och inte dö?
Johnny sitter fast
För Michael går allting lätt
Nu går allting som smort
För Johnny går det mesta snett
Ska han nå sin dröm
Som vännen gjort?
Johnny ger ju Susan rätt
För ambitionen kväver
Michael tycker nog att Johnny Går för långt
Med sånt som Johnny tycker om
Johnny sitter fast
Johnny vill ta rast
Vem ska man bli Om man inte är fri?
Johnny sitter fast
TYSTNAD = DÖD
KRÄVS EN KATASTROF FÖR FÖRÄNDRING?
Johnny sitter fast
-Freddy ligger på akuten. -Va?
Han vaknade med feber i lördags.
Han hade frossa.
Vänta… Nej.
Han sa att T-cellsvärdet var…
Det var ju bra för bara fyra dagar sen.
Det sjönk väl.
Fan.
-Han klarar det. -Ja.
Han klarar det.
Du vet väl hur envis han är.
Eller hur?
Vi borde vara förbannade för att han sviker oss på söndagsbrunchen. Eller hur?
Okej.
Freddy, helvete! Jag borde åka dit.
När ska jag det? Jag måste ju skriva.
När då? Jag måste prata med Susan. Åka till Freddy. Ringa Susan.
Varför kör jag fast?
Hur kan du tänka på din föreställning när han ligger på sjukhus?
Vad gör jag här?
Jag måste gå härifrån.
Men halv tio en söndagsmorgon på Moondance Diner…
Då går man ingenstans.
Mat i luckan!
Har ni sånt där gott judiskt bröd?
Det heter "holly", kära du.
Challa-bröd?
-Ta ut äggen! -Tranquilo.
Termina tu obra.
Harrington, fyra!
Moondance, vad är det nu?
Jag härmade Ghostbusters.
Bokningar? Nej, det här är en diner.
-Rågbrödet! -Namn?
-Richard. -Hur många?
-Caplan. -Och hur många?
-Med "C". -Hur många?
-Stavas med "C". -Jag förstår.
-Får vi beställa? -En sekund. Hur många?
Det är inget matteprov.
Jag vill beställa!
Tack för tålamodet.
Utan äggulor, sa jag. Du klarar inte ett riktigt jobb.
Stress.
Kräkkaos på damtoan.
-Notan! -Två mimosa till!
Hon har fått nytt jobb!
Får vi lite Baileys i kaffet och vodka i juicen!
Vad som helst.
Jämvikt.
BLT!
Si se quejan que se enfría, no es culpa mía.
Fasen också. Carolyn!
Carolyn?
-Har ni Baileys? -En sekund.
Herre jösses.
Brunch.
Söndag
I en blå och silverblänkande diner
På en pall, grön i femtitalsstil
Sitter fån
Som borde gå hem
Här sitter de var söndag
Ber att få Lite juice och en bagel
På sin pall, grön i femtitalsstil
Sitter fån
Med kanelkryddat kaffe
Och te utan koffein
För alltid
I en blå och silverblänkande diner
Rinner spott i en grön och gul fil
Från de fån
Som har råd ändå
Vill ha kaffet vitt
Och svart
Och kolesterol
Och hemlösa, hemlösa, hemlösa
Alla ropar efter bröd
I vårt innerstadskafé
Mitt på självaste Manhattan
Och det på en vanlig
Söndag
Brunch
SÖNDAG TEXT OCH MUSIK: JONATHAN LARSON
Måndag morgon.
Första dagen med repetitioner inför min Superbia-workshop, som fortfarande,
om ni glömt det, saknar en viktig sång i andra akten.
Vägen dit går genom dödsriket…
Teaterkvarteren.
Gå runt Times Square, vad ser man då? Fula hus, de vackra är få
Glamour och stil byts ut mot bling Ett tomt spektakel med billiga ting
Teater är spel
Varför ska jag spela ett spel?
Teater är spel
Är jag dum, så spelar jag med
Även Off-Broadway är kampen svår Marknadsfolk väljer ut vad som går
Så är Amerika, utan ambitioner Allt handlar om yta och fasoner
Så är Amerika, det börjar bli hemskt Skit i produkten, sätt pengarna främst
Skriv manus för teve, bara nånting Skriv lite skit, ta pengarna och spring
Tusentals dollar, det blev som det blev Vem bryr sig om vad pressen skrev
Glöm bara Shakespeare, Beckett och Molière Teater är spel
Varför ska jag spela ett spel?
Teater är spel
Är jag dum, så spelar jag med
Spelar det roll?
Jag söker för rollen som Gamla Profetikus.
Playwrights Horizons hälsar er välkomna
och tackar för er medverkan i denna spännande nya musikal
av en spännande ung kompositör, Jonathan Larson.
Han är inte ens 30.
Tack, Ira.
Det här är den här musikalens första riktiga workshop.
Och nu tillhör ni familjen.
Några frågor innan vi sätter i gång?
Visst.
Kan du förklara den, kanske?
Förklara vad?
Bara musikalen. Handlingen.
Det är lite förvirrande ibland. Inget dåligt…
Superbia är en satir som utspelar sig i framtiden på en nedsmutsad jord
där mänskligheten tillbringar hela livet
med att stirra på bildskärmar
och följa en liten elit av rika och mäktiga
som filmar sina egna fantastiska liv precis som tv-program.
En värld där mänskliga känslor är förbjudna.
Den första musikalen skriven för MTV-generationen.
Det här är min…
Ska det föreställa aliens?
Nej, inga aliens. Men det utspelar sig i framtiden.
Dagens färgkombination Är svart-rött-svart
Och drogen är Förstås energi och watt
I dag så är det en trend Att säga "kul" om allting
Perfekt, fortsätt.
Du är nominerad i två klasser
"Face of the year" och "Best hair"
Och var beredd Att säga nåt vid fototillfället
-Din agent Tim Pursent är då där -Underbart.
-Du behövde en trummis, sa du. -Herregud.
Hej då. Jättebra jobbat.
Nej, jag sa att jag behövde ett band.
Varje musiker kostar 100 dollar.
Ja, och ni har väl en budget på en halv miljon dollar om året?
Bara 12 har tackat ja.
Med så få behövs inget band. Då blir ni fler.
Vill du ha fler musiker får du skaffa fram pengar någon annanstans.
Jag är ledsen.
Tack för allt.
JAG VILL TROLLA BORT ALLT DET HÄR
Jag var på tre vänners begravningar i fjol.
Den äldsta var 27.
Pam, Gordon och Ally.
Freddy är inte ens…
Han fyllde 25 för två veckor sen.
Och ingen gör tillräckligt.
Jag gör inte tillräckligt.
Det är så ont om tid eller så slösar jag bort min tid.
Och Susans tid? När ska jag prata med henne?
Vad ska jag säga? Jag vet inte.
Så Susan väntar och klockan bara tickar.
Tick, tack, tick…
Tre dagar kvar till min workshop.
Tre dagar för att skriva sången. Och om den inte funkar
så faller hela föreställningen och allt är bortkastat.
Vem fan bryr sig om en sång?
Och jag saknar Michael.
Jag behöver prata med Michael.
Men jag hinner inte prata med Michael.
Alla som har varit nån Och alla som en dag blir det kommer då
Aldrig får väl underhållningsbranschen se
Öka inte tempot.
Som denna
Ja, århundradets största fest Ett kvintessentiellt socialt äventyr…
Det saknas konsonanter i "kvintessentiella sociala äventyr".
-Det låter jättebra. -Tack. Varför sa du inget?
-Jag ville överraska dig. -Det gjorde du.
Det är tisdag.
Jag måste lämna besked om jobbet i morgon, så…
Kan du ta en paus snart?
Nej, jag kan inte ta några pauser.
Jag vet inte hur jag ska göra.
Kan du ge besked senare?
Kan vi prata om det här i kväll?
Jag är så… Vänta!
Kan vi ta det här stället…?
-En nominering -En nominering?
En nominering till ett Face Award
-Ett Face Award? -Vi kopplar upp
-Betyder det att jag kan höras då? -Det har redan hänt
-I går kväll så gick du loss -Va, jag?
Du tog fram min laser Ja, du var helt i gasen
Det var säkert det som blev till en scen
Vi kan nog höras då Man kan höra min musik
Var? Vem? Vad innebär det?
Alla som har varit nån Och alla som en dag blir det kommer då…
SÄLJ BÖCKER HÄR
Du får femtio för alltihop.
-Ni säljer dem för fem gånger mer. -Högre går jag inte.
-Kontant? -Bra.
Nej, han behöll Godspell.
"Day by Day".
Ja, jättefint.
Jag vill bjuda på lunch och fira din födelsedag.
Inte den här veckan.
Jag behöver fråga dig om råd.
Michael, får jag ringa senare? Jag är lite upptagen nu.
Fokusgruppen, du vet. Vi behöver fortfarande en till.
Torsdag kl. 11. Du behöver pengar.
-Äh, strunt samma. -Vänta, hur mycket får man?
75 dollar, men det kan leda vidare.
Jag kommer.
Tack, jag menar det. Tack.
-Hej då. -Vi ses då.
Alla som har varit nån Och alla som en dag blir det kommer då
-Du hade rätt. -Jag vet.
Aldrig får väl underhållningsbranschen se En gala på så hög nivå som denna
Ja, århundradets största fest Ett kvintessentiellt socialt äventyr
Här kommer nu vår chans Till glam och glans
Det blir det 31:a Face Awards
En stor prisceremoni Som sänds live, via satellit i färg
En affär på 18 timmar Med reklaminslag och avbrott
Från ett makalöst, underbart Pang på glamorama
Alla som är någon alls vet Alla som är någon alls vet
För alla kommer
Dit
Får jag höra den?
Nya sången.
Vilken dag som helst.
Du plågar mig, Larson.
Men Gud…!
Tala.
Det är jag. Lyft luren.
Jag vet att du lyssnar.
Det lyser uppe hos dig.
Jag ser dig.
Du kunde väl ha ringt först.
Det gjorde jag ju. Kul att se dig också.
Så menade jag inte.
Herregud, Jonathan.
-Prata med mig. -Jag håller på och skriver.
Ska du skriva en stor musikal inom tio minuter?
Tack för att du stöttar mig.
För du har ju stöttat mig?
-Vad menar du? -Vad tror du?
Mitt herrskap, nu presenterar vi…
Scener ur en modern romans som den framställs i sång.
Ursäkta…
Får jag inte prata om vad jag behöver?
-Har jag sagt det? -Du antydde det.
Hur då?
Du är konstnären och jag flickvännen. Så tänker du, eller hur?
Det känns fel att det blev fel
Och att du fick spel För att jag gjorde fel
Efter det jag sa Och sen det du sa
Om att jag är hopplös på
Att visa känslor
-Kan vi ta det här senare? -När då?
Inte i kväll.
Om jag trott att det du trodde
Var att jag inte tänkte på Att säga vad jag tyckte
Hade min reaktion på din reaktion På min reaktion
Avslöjat mycket mera
Jag har repat hela dagen och varit uppe sen fyra.
Jag har försökt skriva en sång i en vecka och kommer ingenstans!
Jag var ju rädd att du skulle bli rädd
Om jag sa till dig Att jag var rädd för intimitet
Jag har varit olycklig i månader!
Om mitt problem inte är nåt problem Kunde vi kanske kalla det medberoende
I New York är alla olyckliga! Så är det här!
-Jag hade fel och sa det var mitt fel -Du hade fel
-När du sen sa -Att ringar var en dålig idé
Var det sant det jag sa Om att "ringar är trista"
Hur ska jag nå fram till dig? Du stänger mig ute hela tiden.
-Jag stänger dig inte ute! -Du är inte närvarande!
-Jo, här är jag. -Är du det?
På riktigt? Jag känner dig.
Jag är inte sur för att du blev sur När jag blev sur och ropade "skit på dig"
I dina skor efter det jag sagt Hade jag nog varit på min vakt
Efter det jag sa
Jo, jag har tänkt på annat, men efter min workshop…
-Efter din workshop. -Efter min workshop.
Det är jämt "efter din workshop".
Tänk om det inte blir nåt då? Ingen producent, inga stora pengar.
Inget Broadway.
Du jobbar kvar som servitör, bor kvar här och är pank.
Sen då? Hur blir det med mig?
-Det känns fel att det blev fel -Det känns inte särskilt bra
-Att jag inte kan visa känslor -Att du inte mår så bra
Jag kan inte flytta till Berkshires. Jag kan inte offra min karriär.
Som jag trodde.
Va?
Vad är det här? Vad är du ute efter?
Jag ville nog att du skulle säga åt mig att inte flytta.
Klart jag inte vill.
-Menar du allvar? -Klart.
Det har du inte sagt förut.
Men gud…
Nu har vi varit öppna
Nu tänker du på hur det här kan bli en sång.
Nu har vi talat ut
Nej. Vad då?
Vet du vad, Jonathan? Det räcker nu.
Susan… Vänta.
Hoppas det blir en toppenbra workshop.
Susan, vänta nu.
Det är mitt i natten Och vi har terapi i morgon
För sent för sex Nu sover vi en stund
Vi väntar på en till.
Hoppas vattnet smakar.
-Det är jag som är Jon. -Just det, Michaels vän.
-Läget? -Du är sen.
-Förlåt. -Ingen fara.
Tunnelbanan, du vet.
Slå dig ner.
-Välkommen. -Tack.
-Får man inte gå på toa? -Nej.
Sa hon när vi får betalt?
Nu när alla är här…
Hej…
Först lite snabb brainstorming.
Så att vi får i gång kreativiteten. Det blir kul.
Två timmar till.
För en musiker till.
Vi börjar med era reaktioner när jag säger ordet "Amerika".
-George Washington. -Jättebra.
Abraham Lincoln.
Imperium, rasism, folkmord, Vietnam.
Grover Cleveland.
-Konstitutionen. -Ja.
-Magna Carta. -Rättighetsförklaringen.
Helt rätt.
-Rätta virket. -Rätta virket…
En öde väg i solnedgången.
Vind i håret.
Inget i vägen utom horisonten.
Det är så vackert, mr Larson.
Det skriver vi på tavlan.
-Solen. -Soluppgång.
-En ny dag gryr. -Grunden till allt.
-Vilken kille! -Otroligt!
Fantastiskt!
Ett fönster ut mot en åker.
Jag ser kaniner och gulliga ekorrar…
Nationens bultande hjärta.
Herregud!
Det är det det handlar om.
Det har jag aldrig hört förut. Du är begåvad.
Det här gillar jag.
Jag kan få betalt för det här.
Sjukförsäkring. Pensionsförsäkring.
En BMW. En lyxig lägenhet på västra sidan av Central Park.
Nej, östra sidan.
Jag kan få lön för min kreativitet.
Istället för refuserad och ignorerad.
Resten av livet, kanske.
Med dina fantastiska idéer färska i minnet så tar vi itu med vår uppgift.
Vi ska ta fram ett namn på en revolutionerande konsumentprodukt
som snart kommer ut på marknaden.
Nu behöver vi er otroliga påhittighet, mr Larson.
Produkten är en smak- och luktfri kemisk sammansättning
som ersätter fett vid matlagning.
Den har testats framgångsrikt på ett antal däggdjur.
Vad bra.
Det finns dock några biverkningar som jag ombetts redogöra för.
Hudbesvär.
Fullständigt håravfall. Hår, ögonbryn, ögonfransar…
Det här kan bli resten av livet.
Och några få användare uppvisade förgiftningssymptom…
…vilket krävde en kortare sjukhusvistelse.
-Inte så farligt. -Det finns inga dåliga idéer.
-"Fri olja." -Underbart.
-"Oljefritt." -Okej.
-Det var ju vad hon sa. -Jag sa tvärtom.
Det går bra, Kim. Tack.
"Amerikanska drömmen."
"Drömmar om frihet."
-"Nutra-oil." -Inte dåligt.
"Midje-olja". Nej.
Nu vet jag!
-Nu vet jag precis. -Få höra!
Nu vet jag nåt som passar perfekt.
"Erfettning."
"Erfettning"?
-Ett skämt. -Inte kul.
-Inte för dig, kanske. -Jag rekommenderade dig.
Jag tog en risk för din skull.
-Säg att jag fick en stroke. -Inte kul.
-Det här är mitt liv! -Nej, det är reklambranschen.
Det handlar om att lura folk att köpa skit de inte vill ha.
-Det är mer komplicerat än så. -Hur kan du ta det på sånt allvar?
-De betalar mig. -Pengar är inte allt.
-Men det skadar inte. -Säkert?
Vad är det som gör dig finare?
-Jag skapar konst. -Precis vad världen behöver.
Faktiskt. Och jag upprätthåller inte ett system som…
Var inte så skenhelig. Du skriver musikaler, du räddar inte regnskogen!
Om jag vore som du!
Bara bry mig om att ha rätt bil, rätt kläder och en lyxig lägenhet!
Får jag inte gilla det? Alla kan inte få det du tar för givet.
-Vad då? -Att ha nån du älskar.
Vet du vad jag skulle ge för det? Du fnyser åt det.
Vad hindrar dig i så fall?
Ja, till exempel Jesse Helms och moralisterna.
De som styr det här landet. Jag kan inte gifta mig, inte få barn.
Hälften av våra vänner dör och resten är livrädda för att de står på tur.
Så ursäkta om jag vill ha en fin bil.
Ursäkta om min lägenhet har centralvärme.
Ursäkta om jag njuter av livet medan jag kan.
Nu går jag.
-Vi tar tunnelbanan! -Jag går!
Michael!
Hallå?
Johnny, älskling. Det är Rosa.
-Hallå? -Rosa Stevens?
-Ska det bli kul i morgon? -I morgon?
-Kom du ihåg framförandet? -Klart! Varenda producent i stan kommer.
Bäst att det blir bra.
Ja, det kommer att bli fantastiskt.
Vi kan väl försöka få dem att bjuda över varandra om den här musikalen?
Visst.
Bra, vännen.
Charlie, ring upp Hal Prince!
Rosa, jag…
Förlåt mig.
Jag vet, jag vet.
Nej!
Ni kan väl ringa och påminna innan ni bara stänger av strömmen?
Det är ju inte klokt!
-Som jag nyss sa… -Nej, hör på nu!
Jag har en workshop! En presentation av min musikal om tolv timmar…!
Om ni höjer rösten…
Ursäkta. Jag betalar direkt i telefon.
-Jag har kreditkortet framme. -Det är stängt.
-Vi löser det direkt. -Debiteringsavdelningen har stängt.
-Vad gör jag då? -Som sagt, ring…
-Hallå? -Hej, Beth!
Hur är det? Det är Jon.
-Hej, Jon. -Är Susan där?
Hon vill inte prata med dig.
Jaha…
Visst.
Kan du hälsa henne en sak?
-Vad då? -Bara det att…
I morgon har jag min workshop och jag…
Jag borde inte fråga, men…
Jag skulle bli så glad om hon kom.
Jag säger att du har ringt.
Här står jag.
Musikalen som jag lagt hela min ungdom på
ska framföras för varenda producent i New York.
Och jag har inte skrivit en enda not eller rad
av föreställningens viktigaste sång.
För jag har ingen ström.
Min bästa vän är vansinnig på mig, min flickvän pratar inte med mig.
Och det enda jag kan komma på är…
…att simma.
Omklädningsrum är hemskt Susan ringer aldrig tillbaks
Svett, fett, eko Lukt, fukt, snack
Vrid upp volymen Varm, våt, hett svett
Hur känns vattnet?
Tänj först Glasögon på
Synen suddig Doppa foten
Snart dyker du i En chock för din hud
Sen kommer smärta, smärta, smärta Smärta snart
Ett, två, tre - hämta luft - och sju
Tjejen där Ett, två, tre
Hämta luft Mjuk, skön hud
Två, tre Luft och tretton
Långbent Brunbränd med blött hår
Wow - och blött hår
Har Rosa ens lyssnat på min kassett?
Spark bak, veva på Handen ut, foten sträck
Blött hår Lugn nu, han saktar in
Femton Klarar jag fyrtio?
Sätt fart! Oj, hans häl.
Ta nu och ring! Röd linje, längden är femton snart
Hon är lik Susan Susan är så fin
Ut, tänk inte, ut Ut med allt
Axlarna ner
Lätt, det går ju bra
Hitta rörelsen i dig
Händer, axlar - nej
Armar - nej
Lägre, ifrån ryggen Ja, lägre
Trettinio, fyrtio
Mitten, mitten
Forsar framåt
Genom vattnet
Nu får du vakna
-Flykt -Nu får du vakna
Nu får du vakna
Flyter, svävar
-Jag är vatten -Du svävar högt
Du är en prins
Drottning är jag
NU FÅR DU VAKNA
Föreställningen ska börja. Salen är helt tom.
Föreställningen ska börja
och jag står och glor på 60 tomma fällstolar.
Hej.
Hej, underbarnet.
Jag fyller 30 på söndag.
Gratulerar.
Tack.
-Trettio är ungt. -Det är ingen här.
Klockan är inte ens nio.
Presentationen är klockan tio.
Vad bra.
Schysst.
Okej…
-Kan du läsa noter a prima vista? -Ja.
Så sakteliga, som ett mirakel, kommer det folk.
Johnny…
Inte dåligt. Vilken lokal.
-En repetitionslokal, pappa. -Ja, på Broadway.
-Det är på riktigt. -Vad kul för dig.
-Tack. -Får du betalt?
Nej.
Nästa gång.
-Är det till oss? -Nej…
-Den är upptagen. -Jaså, minsann?
Ni får ta vilken annan plats som helst.
-Okej. -Spark i baken.
Jag älskar er. Tack.
Hans frisyr ser inte klok ut.
Mycket folk.
Ja, mest vänner.
Vilken mardröm.
Tack för att du kom.
Inget hade kunnat hindra mig, det vet du.
Spark i baken.
RESERVERAD
Tack så mycket.
Ira, din jäkel!
-Jonathan, hur är det? -Rosa…
-Jon Larson. -Där är han ju!
Precis den jag letar efter. Nervös? Var inte det.
-Jo, lite nervös. -Klart du är.
Första framförandet är ju som att få koloskopi mitt på Times Square.
Och det värsta som kan hända då är att man har cancer.
Fast med en musikal får man veta att man redan är död.
Hoppas det går bra. Jättespännande.
Vi kan inte vänta längre. Hon är kvart över.
Jag vet.
Spark i baken.
Tack.
Hej och välkomna!
Jag heter Jonathan Larson.
Tack, men det där behövs inte. Väldigt snällt.
Tack för att ni kom hit. Det här är…
-Som sagt… -Det är Stephen Sondheim.
Tack för att ni kom. Min musikal heter Superbia
och jag har arbetat med den ett bra tag.
Och jag hoppas att ni gillar den.
Tack.
Sen är en och en halv timme en enda dimma.
Alla som har varit nån Och alla som en dag blir det kommer då
Aldrig får väl underhållningsbranschen se En gala på så hög nivå som denna
Ja, århundradets största fest
Ett kvintessentiellt socialt äventyr
Här kommer nu vår chans Till glam och glans
Alla som är någon alls vet Alla som är någon alls vet
Och alla kommer dit
Och då…
…går Karessa fram för att sjunga min nya sång,
inte ens tolv timmar gammal.
Jag blundar.
Biter ihop.
Vågar knappt andas.
När jag öppnar ögonen
är det inte Karessa jag ser.
Du flyger högt
På marken står jag
Signalen avtar
Alltmer svag
Jag visar vem jag är
För du är ju allt för mig
Men du vred ner volymen
När jag sjöng min sång till dig
Nu får du vakna För sakna är inte det jag vill
För du vet - om du inte har glömt
Minns du oss två när vi träffades? Allt var bara du och jag
Allt var bara jag och du
Tillåt ett skratt
Åt dramat kring oss två
Kärlek i dag är omodernt trams
Hur kan vi tro att det ska gå?
Du är en prins
Drottning är jag
Nu är allt som finns
Ett minne ett kort tag
Nu får du vakna Tillbaka nu
Är du bara tomma bilder Som flimrar kort på en skärm
Älskling, försök Du kan känna själv
Du behöver inte nån melodi För att förstå
Sök upp min blick Vad ser du då?
Känslan jag fick Kan du förstå?
Låt musiken ge dig besked
Låt alla sinnen få vara med
Nu får du vakna
Vakna nu upp
Till liv
-Hallå? -Hej, vännen, det är Rosa.
-Hej, tack för att du ringer. -Du har ju lämnat sex meddelanden.
Ja. Har du hört något?
Jag har inte hört annat än lovord dagen lång.
Det ringer hela tiden.
Ja! Det var goda nyheter!
Alla säger samma sak: "Den där Jonathan Larson!
Jag vill så gärna se hans nästa grej."
Vad då "nästa grej"? Superbia, då?
Lite för svår, har jag alltid sagt. För smal för Broadway.
Turisterna pungar inte ut med 50 dollar för rymdskepp och robotar.
Det är inte det den handlar om.
Det vet jag väl.
Producenterna bryr sig bara om en enda sak.
Okej, men Off-Broadway då?
För dyr att sätta upp där.
Jätteensemble och specialeffekter…
Charlie, jag tar det strax! Jag måste sluta.
-Förlåt, Rosa… -Grattis till ett enastående framförande.
Rosa, vänta. Så vad…
Vad gör jag nu?
Börja på nästa.
Och när du är klar med den, börjar du på nästa.
Och fortsätt sen. Det är så det är att vara musikalförfattare.
Spotta ur dig dem bara
i den fåfänga förhoppningen om att något slår igenom.
Nu ska du få ett råd från någon som har varit med väldigt länge…
Nästa gång, ska du kanske skriva om något du vet något om.
Hörde du, grabben?
Ja.
Vässa pennorna nu.
Ja.
Vänta lite och se vad som händer sen.
-Jag behöver jobb. -Kan du vänta?
Jag kan be om ursäkt för sist. Jag ska inte gnälla på marknadsföring igen.
Jag ringer strax.
Jag vill ha det som du. Jag vill ha BMW och portvakt. Alltihop.
-Vad har hänt? -Allt är bra.
Jag har kämpat i åtta år med en musikal som aldrig blir nåt.
Nej, det gick ju jättebra i förmiddags.
Inte tillräckligt.
Jag klarar det inte en gång till. Jag klarar inte fem år till som servitör.
Att skriva sånt som ingen kommer att se.
Samtidigt som Broadway matar ut stora uppsättningar av slätstrukna musikaler
som inte har ett dugg att säga!
Klar?
-Nej! -Framförandet var otroligt.
Att ge upp vore en tragedi.
-Du gjorde ju det. -Kom igen!
Jag var en medelmåttig skådespelare. Vet du hur många det finns i New York?
Och hur många Jonathan Larson finns det?
En.
Jag kan inte slösa bort tiden.
-Jag fyller 30. -Och?
Stephen Sondheim var 27 när han debuterade på Broadway.
Du är inte Sondheim. Du får ge dig till tåls…
-Jag kan inte vänta. -Jag fattar!
Nej, jag börjar få ont om tid!
-Du har inte ont om tid! -Vad vet du om det?
Jag är hiv-positiv.
Va?
-Hur länge har du vetat? -Några dar.
Vem vet, jag har kanske tur.
Jag får leva ett år, kanske längre.
Så jag vet vad ont om tid innebär.
Varför sa du inget?
Du försökte.
Jill Kramer på tvåan.
Jag måste ta det.
-Mike… -Jag kan inte just nu.
Jill! Det är Michael.
Hur går det med Downy-kontot?
Jag minns när jag träffade Michael.
Första dagen på kollo för 22 år sen.
Vi var åtta.
Jag minns high school, alla våra föreställningar.
Är det på riktigt?
Jag minns sommaren när bådas föräldrar var på Cape Cod…
Nära varandra. Vi sågs på stranden varje kväll
och satt och pratade till tre på morgonen. Om framtiden.
Hur vi skulle flytta till stan tillsammans,
hitta en billig lägenhet, slå igenom och förändra världen.
Du har kommit till Susan, Beth…
Jag minns första sommaren efter college.
Vi rökte på och Michael berättade att han var gay.
Jag tänker på alla våra vänner.
Deras begravningar.
På deras föräldrar som inte ens fyllt 50 och som sörjer sina barn.
Jag tänker på dem och på Michael.
Och utan att begripa varför börjar jag springa.
Förbi dammen, förbi karusellen.
Nu tickar det så högt att jag inte hör någonting alls.
Hjärtat bultar i halsgropen.
Blåsten viner i träden.
Himlen mörknar.
Jag vill inte att det ska vara så här!
Nio var vi
När Michael och jag
Ville bli upptäckta och stå på scen
Vi stod och övade vårt innehåll
Mike sjöng så falskt Jag sa "spelar roll"
Vi sjöng "Yellow Bird"
Och "Flyg nu, drake lätt"
Öva och öva och öva
Tills allting blev rätt
När vi kom ut
Från KFUM
Eftermiddag Och vi skulle hem
Jag sa Så vill jag ha det varje dag
Heligt jag svor
På allt jag tror
Så vill jag ha det varje dag
Och vid sexton år
Fick Michael och jag
Roller i West Side
På skolans scen
Klockan tre repade vi varje dag
Mikes roll var Doc, utan sång
Han var nöjd
Vi sjöng "Got a rocket in your pocket"
Och "Det blir Jets som vinner nu i kväll"
Öva och öva och öva
Tills allting blev rätt
När vi kom ut
Med de tröttaste ben
Låg framtiden där
I månljusets sken
Jag sa
Så vill jag ha det varje dag
Heligt jag svor
Men nu är jag stor
Är det här livet det rätta för mig?
29 nu
Michael och jag
Delar en lya i SoHo, NY
Kommer hem, skriver en vers eller två
Mike gör succé på en reklambyrå
Jag sjunger "Nu får du vakna
För sakna är inte det jag vill"
Övar och övar och övar
Och övar och övar Och övar och övar
Tills allting blir rätt
När jag vaknar upp från h-moll eller a
Är klockan fem, dinerdags
I väg ska jag
Precis så Vill jag ha det varje dag
Så vill jag ha det varje dag
Heligt jag svär
Just nu och här
Jag tänker ha
Mitt liv så här
Jag tänker ha
Mitt liv så här
Vad som än händer nu, så finns jag här. Jag lovar.
Det finns en stödgrupp som heter "Friends in Deed".
-De har möte i morgon. -Du ser för jävlig ut.
Jag fryser.
Kom in.
Mike!
Jag är så ledsen.
Söndag.
Jag fyller 30.
Tala.
Det är Steve Sondheim. Rosa gav mig numret. Hoppas det är okej att ringa.
Vi hann inte prata, men jag vill bara säga att det var väldigt bra.
Gratulerar.
Jag vill gärna träffas och prata lite om det. Utan krav.
Det fina är att det håller hög klass och har en framtid.
Och det har du med. Jag ringer senare med några idéer. Du ska vara stolt.
RÄDSLA ELLER KÄRLEK
VARFÖR LEKER VI MED ELDEN?
TID
ABONNERAT
Det var bara lite
men jag blev glad när jag hörde att du inte ska sluta.
-Jag hade saknat dig på söndagarna. -Skål för det.
Freddy är sur på din agent.
-Hur är det med honom? -Han kommer hem snart.
-Gör han? -Ja.
Herregud…
-Jag ska bara… -Ta hand om henne.
Hej.
-Jag visste inte att… -Jag visste inte om du ville träffa mig.
Vad glad jag blir att du kom.
Hur gick framförandet? Blev det nåt…?
-Vad tråkigt. -Ingen fara.
-Jag ville komma, men… -Susan…
Jag vet.
Vad ska du göra nu?
Börja på nästa.
Jag tog jobbet.
Okej.
Jag är glad för din skull.
Grattis på födelsedagen.
Tack.
Inte hade du behövt köpa nåt.
Den är till nästa.
Har du några idéer?
Bara frågor.
En bra början.
Hej då, Jonathan.
Nästa var tick, tick… BOOM!
Sen blev det ett projekt han lagt åt sidan och som hette Rent.
Den gick på Broadway i tolv år.
Den definierade om vad en musikal är.
Hur den kan låta.
Vad den kan handla om.
Jonathan fick aldrig se den.
Kvällen före premiären på Rent dog han hastigt av ett artärbråck.
35 år gammal.
Han hade så många frågor kvar.
TICK, TICK… BOOM! AV JONATHAN LARSON
Varför denna lek med elden?
Varför sticka handen i lågornas mitt?
Varför ha handen kvar där det bränns
Fastän vi vet att det nog gör ont?
Varför säger vi nej till mera ljus
Trots att mörkret hotar oss?
Måste jämt sorgen drabba oss
Innan vi ser vad som behövs
Leva i bur Eller leva fritt?
Se på fågeln
Kärlek, rädsla
Valet är tydligt
Ord behövs inte alls
Måste vi ständigt vara bäst?
När livet duger så som det är
Varför ska vi hålla med
Fastän vi vet
Att chefen fattat fel?
Varför ska vi bryta mark
När en trampad stig är trygg Och utan hinder?
Hur kan vi undvika allt svårt på vår väg
Och bara blunda?
Leva i bur Eller leva fritt?
Se på fågeln
Kärlek, rädsla Valet är tydligt
Ord behövs inte alls
Vad ska det till Så att generationen vaknar?
Hur får man mänskor att flyga helt fritt?
Kan inte vi väcka nationen
Står vi i spillrorna sen Och undrar hur
Hur
Varför är vi ihop med någon
När vi ändå vet
Att det saknas nåt
Varför
RESERVERAD - SUSAN WILSON
Gör vi hellre livet svårt för oss
Än sover i ensam säng?
Varför följa ledare som leder fel?
Varför krävs en katastrof För att starta revolution?
Vem är då fri, säg mig det?
Förklara varför Så många har det svårt
Leva i bur Eller leva fritt?
Se på fågeln
Kärlek, rädsla Valet är tydligt
Ord behövs inte alls
Leva i bur Eller leva fritt?
Se på fågeln
Kärlek, rädsla Valet är tydligt
Ord behövs inte alls
Önska dig nåt.
Undertexter: Lars Thorsell