‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫שמי דיוויד פרייר.‬
‫אני עיתונאי מניו זילנד‬
‫ואני חוקר אתרי תיירות אפלה מסביב לעולם.‬
‫הפעם, אני ביפן.‬
‫תיירות אפלה עשויה להיות מסוכנת,‬
‫כך שזה רעיון טוב להתחיל את הטיול‬ ‫בקורס להתמודדות עם אסונות.‬
‫זה די חזק.‬
‫אלא שאיני בטוח שזה יכין אותי לבאות,‬
‫בזמן שאני מבקר‬ ‫באתר ההתאבדות הפופולרי בעולם...‬
‫יש משהו על העץ ההוא.‬ ‫-זה לא טוב.‬
‫נכנס לעולם משונה שנשלט על ידי רובוטים...‬
‫שהייה נעימה במלון "הנא".‬
‫מבקר באי רב קומות ורדוף רוחות...‬
‫זה מדהים.‬
‫ומבלה באתר תיירות גרעין.‬
‫מה אנחנו רואים כאן?‬ ‫-אלוהים.‬ ‫רמת הקרינה גבוהה יותר‬
‫מזו שהייתה בצ'רנוביל, באזור שחסום לגישה.‬
‫תיירות אפלה היא עניין מסוכן.‬
‫- יפן -‬
‫אני מתחיל את המסע‬ ‫במוקד אחד האסונות הקשים שידעה יפן,‬
‫המשבר הגרעיני באזור פוקושימה.‬
‫תיירות גרעין. מי היה מאמין שדבר כזה אפשרי?‬
‫אנשים שפויים לא יתקרבו לאתר קרינה גרעינית,‬
‫אבל זה מושלם לתייר האפל‬
‫ואני חולק אוטובוס עם תיירים כאלה.‬
‫ב-2011, המחוז נהרס על ידי רעידת אדמה קשה‬
‫ולאחריה צונאמי‬
‫שגרם לפיצוץ ודליפת קרינה‬ ‫בכור הגרעיני דאיצ'י.‬
‫מעל 20 אלף איש נהרגו.‬
‫חלק גדול במחוז פונה בשל הקרינה.‬
‫עד היום, הגישה למקום הייתה מוגבלת,‬
‫אבל כעת הממשלה מבטיחה‬ ‫כי התושבים יוכלו לחזור אליו בבטחה.‬
‫הייתי מוכרח לבוא ולראות‬ ‫כיצד נראה אסון גרעיני.‬
‫בטוח בכלל להיות כאן?‬
‫גבירותיי ורבותיי, אני המדריך שלכם.‬
‫המדריך שלנו הוא יו.‬
‫אני צריך להיזהר עם ימין ושמאל,‬
‫כי עבורכם זה הפוך.‬
‫אני צריך לומר, "מימינכם" או "משמאלכם".‬
‫נראה שזה רק עוד טיול בפארק הרדיואקטיבי‬ ‫עבור יו.‬
‫הוא לא נראה מוטרד משום סכנה.‬
‫אילו רמות קרינה יטרידו אותך, יו?‬
‫לו הייתי גר כאן,‬
‫רמה של 0.20 תטריד אותי.‬
‫אוקיי.‬
‫זה מצחיק. זה מאוד קשה,‬ ‫כי אתה איש כל כך שמח,‬
‫קשה לי ולאחרים לדעת עד כמה זה מסוכן.‬
‫לא גודלות לי קרניים או אצבעות נוספות.‬
‫התיירים האפלים שנמצאים איתי‬ ‫כוללים זרים המוקסמים ממה שהם רואים.‬
‫שמעתי שויטמין די מסייע נגד השפעות הקרינה.‬
‫שמרי על עצמך בכל דרך שתוכלי.‬ ‫-לכל מקרה...‬
‫כן.‬
‫התחנה הראשונה שלנו בסיור האסונות‬ ‫היא העיר טומיוקה.‬
‫הצונאמי לא הגיע עד כאן,‬ ‫אבל העיר נפגעה ברעידת האדמה‬
‫ולאחר מכן, על ידי ענן הקרינה.‬
‫בואו נרד מהאוטובוס.‬
‫זו אחת מהערים עליהן הכריזה הממשלה כבטוחות,‬
‫אך התושבים לא נלהבים לחזור.‬
‫למעשה, העיר כולה עדיין נטושה.‬
‫אין כאן הרבה אנשים.‬ ‫-כן.‬
‫די שקט.‬
‫אני מופתע שגנבים לא בזזו את המקום.‬
‫אולי הם יודעים משהו שאנחנו לא.‬
‫אלוהים!‬
‫רמת קרינה 0.7.‬ ‫-זה עולה, 0.72.‬
‫כולנו הבאנו מוני גייגר,‬
‫המקבילים לגלאי מתכות בכל הקשור לקרינה.‬
‫לפתע, כל המונים התריעו.‬
‫הקרינה כאן גבוהה הרבה יותר‬ ‫ביחס לאזהרות שקיבלנו,‬
‫וכל תיירי הגרעין התחילו לדאוג.‬
‫אמרת קודם שאתה תהיה מודאג מרמת קרינה‬
‫של 0.2.‬
‫מונה הגייגר שלי מראה 0.75.‬
‫זה גבוה מאשר בעיר פריפיאט,‬ ‫ליד צ'רנוביל,‬
‫אזור אליו אסור להיכנס.‬
‫איך אתה אומר לאנשים שניתן להגיע לפה,‬ ‫עם רמת קרינה כזאת?‬
‫מכיון שהוכרז מצב חירום,‬
‫ניתן להעלות את רמת הקרינה המותרת.‬
‫הם רוצים לשדר תחושה שהמקום כאן בטוח.‬
‫אבל הוא לא.‬
‫תגלה בעצמך.‬ ‫-אבל...‬
‫בעוד כמה שנים?‬ ‫-בעוד כמה שנים, כן.‬
‫זה ייקח למעלה מ-200 שנה‬
‫עד שהכל יחזור לקדמותו, כביכול.‬
‫מאתיים?‬ ‫-מאתיים.‬
‫לפתע, תיירות גרעין לא נראית כמו רעיון טוב.‬
‫זה מטריד כשהצפצופים נשמעים,‬
‫בייחוד כשמסתכלים על חנויות‬ ‫שחזיתותיהן שבורות.‬
‫יש אופניים של ילד בפנים. זה מפחיד.‬
‫אני יכול להבין למה קשה לשכנע את התושבים‬ ‫לחזור הנה.‬
‫זה עוד משתפר:‬
‫יו אומר לנו שהאבק הוא רדיואקטיבי במיוחד.‬
‫הוא מזהיר אותנו שאם ננשום את האבק,‬ ‫נקבל סרטן.‬
‫אני לא בטוח שזה סוג הריגוש‬ ‫שהתיירים האפלים האלה מצפים לו.‬
‫שמתי לב שעטית מסכה.‬
‫כן, מלא אבק פה.‬ ‫-אני מתחיל לחשוב שאולי גם עליי לעטות אחת.‬
‫שכחתי שיש לנו אותן.‬ ‫-הן לרשותנו, אז...‬
‫אתה צריך לפתוח אותה.‬ ‫-לפתוח אותה?‬
‫הבנתי. אף פעם לא השתמשתי בזה בעבר.‬
‫הכל מלא אבק כאן.‬ ‫חשבתי שזה זמן טוב להשתמש בה.‬
‫אבל ניתן לראות שהמשקפיים שלי מתמלאים אדים‬
‫ועכשיו איני יכול לראות דבר.‬ ‫יש לי בעיית ערפל.‬
‫יצאנו מטומיוקה אל כביש מספר 6,‬ ‫אל לב האסון הגרעיני.‬
‫אנו עוברים דרך אזורים שהם עדיין חלק‬
‫מאזור הבידוד הגרעיני,‬
‫אלא שבמהלך שיווקי מתוחכם,‬
‫הממשלה כעת מעדיפה לקרוא לאזורים אלו,‬ ‫"אזורים שקשה לחזור אליהם".‬
‫זה רחוב שערים.‬ ‫-יש שער בכל כניסה.‬
‫תראו את השערים.‬
‫אלו מחסומים המונעים כל כניסה לאזור האסור.‬
‫זה נראה יותר כבסיס צבאי‬
‫והאוטובוס אינו מורשה לעצור כאן.‬
‫אבל יו מוכן לנסות להכניס אותנו.‬
‫שלום. אנחנו בסיור. סיור.‬
‫זה אזור קשה לחזרה.‬ ‫חזרו לאוטובוס.‬
‫האזור סגור, למעט לכניסת רכבים.‬
‫עליכם לעזוב במהירות.‬
‫מה הבעיה?‬
‫זה אזור "ללא חזרה".‬
‫אסור לנו לחנות כאן ולתת לאנשים לצאת.‬
‫בסדר.‬ ‫-רק עוברים.‬
‫כמה זמן אתה עובד פה?‬
‫חמש שנים.‬ ‫-חמש שנים?‬
‫זה ארוך...‬ ‫-אתה נהנה מהעבודה?‬
‫הזדרזו וצאו מכאן.‬
‫בסדר.‬
‫אם ניתן להשיג תחושת סיפוק מהעבודה‬ ‫באמצעות סילוק אנשים כמונו,‬
‫הוא צריך להיות שמח.‬
‫אבל עדיין רציתי להסתכל באזור האסור,‬
‫לכן שכנעתי את יו לתת לי לעצור בצד הכביש‬ ‫ולהציץ מסביב.‬
‫לא יותר מחמש דקות בבקשה.‬
‫התכונן.‬
‫צא!‬ ‫-קדימה, דיוויד.‬
‫קדימה, דיוויד!‬
‫עכשיו.‬
‫אולם המשחקים נשאר כפי שהיה‬ ‫מאז רעידת האדמה.‬
‫זה מפחיד לראות את הצעצועים זרוקים כך...‬
‫הכל גמור.‬
‫נבדוק למעלה, נסתכל שם...‬
‫הכל הרוס לחלוטין.‬
‫יש כאן המון אבק, וזה מטריד.‬
‫"מטריד" זו מילה עדינה.‬
‫הפריטים והאבק שכאן הם רדיואקטיביים במיוחד.‬
‫גשם ורוח אינם נכנסים הנה,‬ ‫ואינם מאווררים את חלקיקי הקרינה.‬
‫הוזהרנו פעם אחת,‬
‫כך שאיני רוצה שיראו שאנחנו כאן.‬
‫בזהירות עם הזכוכית.‬ ‫התגרינו במזל יותר מדי.‬
‫אנחנו לא מדברים יפנית.‬
‫דרכון? תעודת זהות?‬ ‫-באוטובוס.‬
‫נתפסנו.‬
‫אבל יו מגיע לעזרתנו‬ ‫ומנסה ללבן את הדברים.‬
‫מה קורה כאן, אדוני?‬ ‫-אסור לך ל...‬
‫אני מבין שאסור לעצור כאן.‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫אחרי זמן שנראה כנצח,‬ ‫ולאחר שהוזהרנו בחריפות,‬
‫נשלחנו לדרכנו.‬ ‫אבל יו לא היה מרוצה ממה שעשיתי.‬
‫יש סיכוי שניעצר, לדעתך?‬
‫הרגע? היה לנו מזל.‬
‫הייתי אומר.‬
‫אוקיי.‬
‫בסדר. תודה, יו.‬ ‫-בטח.‬
‫היה לי לא נעים בגלל שיו נאלץ לחלץ אותנו.‬
‫למען האמת, הסיור הזה יותר מלחיץ משחשבתי.‬
‫ארוחת הצהרים היא הפסקה מבורכת.‬
‫אנחנו עוצרים בעיר נמיאה,‬ ‫בבית קפה שנקרא "אצל סבתא",‬
‫שמנוהל, כמה מפתיע, על ידי סבתות.‬
‫שלום.‬ ‫-תודה.‬
‫זו חלק מהיוזמה הממשלתית לפתות אנשים לחזור.‬
‫אך כשאני מגלה שאף אחת מהסבתות לא גרה כאן,‬
‫משהו מרגיש לא בסדר.‬
‫מי אוכל? כולנו רוצים לאכול?‬
‫מה זה האוכל הזה?‬ ‫-עד כמה הוא בטוח?‬
‫אני אוהב אוכל יפני, אבל בדומה לאחרים,‬
‫איני שמח לאכול משהו שהגיע מהסביבה.‬
‫אכלת כאן בעבר, יו?‬ ‫-לא.‬
‫פעם ראשונה.‬ ‫-פעם ראשונה.‬
‫יו?‬ ‫-כן?‬
‫האזור מגיע מהאזור הזה? הכל גדל כאן?‬
‫אין לי מושג, האמת.‬ ‫-אין לך מושג?‬
‫קשה לדעת הכל, נכון?‬
‫אני לא דואג בקשר לזה.‬
‫אנחנו גוועים ברעב, ונכנעים.‬
‫זה אולי רדיואקטיבי, אבל זה טעים מאוד.‬
‫יו, אתה מודאג לפעמים?‬ ‫נראה שדבר לא מדאיג אותך, אף פעם.‬
‫אנחנו צריכים לחיות במדינה הזו.‬
‫אני צריך לחיות כאן בכל יום.‬
‫אם תדאג יותר מדי בקשר לזה,‬ ‫זה יזיק לבריאותך הנפשית.‬
‫החיים מלאים סכנות.‬
‫זה העניין, נכון?‬
‫אוטובוס יכול לדרוס אותך מחר.‬ ‫-זה נכון.‬
‫הממשלה מממנת אמני רחוב‬
‫כדי שימשכו אנשים לעזור,‬ ‫ואני מיד מגויס לעזרה.‬
‫אין לי מושג מה קורה.‬
‫חברים, עכשיו יש לנו בתולת ים מבלונים,‬
‫תודה רבה!‬
‫רואים? אין מה לדאוג.‬
‫איך אפשר לדאוג בהופעה כזאת?‬
‫זה מתאים לי?‬
‫בוינק!‬
‫אחר הצהרים, אנו יוצאים לחוף,‬
‫היכן שהיכו גלי הצונאמי הראשונים.‬
‫פעם הנוף היה מנוקד עיירות קטנות,‬ ‫הומות אנשים,‬
‫אך הכל נסחף והפך לשממה.‬
‫איפה אנחנו עכשיו, יו? מה המצב כאן?‬
‫זה האזור שנפגע בצונאמי.‬
‫כאן הצונאמי שטף הכל?‬
‫הצונאמי מחק את העיירה.‬
‫כשהצונאמי עלה מעל החומה,‬
‫גובהו היה 15 מטרים.‬
‫כ-260 איש מתו כאן.‬
‫איני תופס איך נראה נד מים בגובה 15 מטרים,‬
‫ואיך אפשר להימלט ממנו.‬
‫לאנשים כאן לא היהי סיכוי.‬
‫זה כל מה שנשאר מבתים, חנויות, חיים.‬
‫הכל הפך לעיי חורבות.‬
‫זה לא מציאותי,‬
‫לראות חפצים אישיים שנרקבים כאן.‬
‫זה הופך הכל למוחשי.‬
‫החפצים היחידים שהיו כבדים מספיק‬ ‫כדי להישאר על תילם, היו הקברים.‬
‫עדות אילמת לאנשים שחיו ומתו כאן.‬
‫אני חש עצב עמוק במקום הזה.‬
‫אבל לא כולם מגיבים באותה דרך.‬
‫זה לא...‬
‫הכור הגרעיני התפוצץ הרגע.‬
‫גם הפרצוף שלך צריך להתפוצץ.‬ ‫-אין לי מושג מה זה אומר.‬
‫תיראה גברי!‬
‫יש לך תמונות טובות?‬ ‫-יש לי סלפי מוצלח.‬
‫הייתי יכול לעשות עוד הבעות פנים,‬ ‫אבל זה בסדר.‬
‫אני אחיה עם זה.‬ ‫-שבוע האופנה של פריז.‬
‫אפשר לצחוק, אבל בעיניי זה די רציני.‬
‫מה איתך?‬
‫אני מסכים לחלוטין.‬
‫לפעמים צוחקים כדי להסתיר לחץ.‬
‫כן.‬
‫רעידת אדמה, צונאמי, ולבסוף קרינה.‬
‫אסון גרעיני הוא מתנה שאף אחד לא רוצה,‬ ‫והיא ממשיכה לתת.‬
‫וכאן מצוי לב העניין.‬
‫מתחת ליריעות הירוקות‬ ‫יש ערמות של שקים גמישים.‬
‫השקים מכילים אדמה בעלת רמת קרינה נמוכה,‬
‫או צמחים.‬
‫הממשלה אספה את האדמה הנגועה בקרינה‬
‫ואחסנה אותה "זמנית".‬
‫ריכוזי הקרקע הללו פזורים בכל המחוז.‬
‫קשה להאמין שישנם מעל תשעה מיליון שקים‬ ‫המלאים בחומר הזה,‬
‫שפשוט פזורים בשטח.‬
‫אני תוהה מה הם הולכים לעשות עם כל זה.‬
‫כמה זמן יכול הדבר הזה להחזיק?‬
‫שנתיים או שלוש.‬ ‫-כן.‬
‫ניתן לראות שחלק מהשקים השחורים מתפרקים.‬
‫הם התקינו כיסוי כדי לטשטש את העובדה‬ ‫שהכל מתפרק.‬
‫זה נשמע נכון.‬
‫השקים נועדו להחזיק שלוש שנים,‬ ‫אבל זה היה לפני שש שנים.‬
‫הסדר והדיוק יפהפיים,‬
‫והם מהווים, אם אפשר לומר,‬ ‫פוסט יפה באינסטגרם,‬
‫אבל זה לא משנה את העובדה‬ ‫שקרקע מזוהמת בקרינה עדיין נמצאת כאן.‬
‫לא הייתי רוצה שילדיי הבוגרים,‬
‫שעדיין לא הקימו משפחה, יבואו לכאן.‬ ‫הבנות שלי.‬
‫יש משמעות למין שלך.‬
‫לדעתי זה מסוכן יותר לנשים מאשר לגברים.‬
‫נכון.‬
‫בזמן הנסיעה, קנה המידה‬ ‫של כל הסיפור המחורבן הזה מתחוור לי.‬
‫עיר אחר עיר, הכל אותו דבר.‬
‫הרוס.‬
‫רדיואקטיבי.‬
‫נטוש.‬
‫הנקודה הזו מוגדרת‬ ‫"אזור שקשה לחזור אליו".‬
‫זה אומר שיש צורך באישור מיוחד‬ ‫כדי לעבור כאן.‬
‫אף אחד לא מקשיב ליו עכשיו.‬
‫כולם מתרכזים במוני הגייגר שלהם.‬
‫מה המצב אצלך? אצלי נמדד 1.43.‬ ‫-אלוהים...‬
‫עכשיו 1.55.‬
‫אחד נקודה שמונים ותשע.‬ ‫-לעזאזל! זה המון.‬
‫זה עולה.‬
‫אני לא בטוחה אם זה גבוה מצ'רנוביל.‬ ‫האם כך?‬
‫הסתכלתי באתר שעוקב אחרי קרינה,‬ ‫ויש שם מפה של כל האזור הזה.‬
‫באתר נאמר שהרמה הכי גבוהה שניתקל בה‬ ‫תהיה 0.4.‬
‫אבל הקרינה היא פי ארבע מזה.‬
‫אז מאוד לא נוח לי עם המצב הזה.‬
‫אני לא חושבת שזה בטוח.‬
‫גם אני מתחיל לדאוג.‬
‫כולם מתכוונים להמשיך?‬
‫אם זו הרמה הכי גבוהה שניתקל בה,‬ ‫אני בסדר.‬
‫אבל אני מתייחסת לזה ברצינות.‬
‫אניה אמרה בקול רם את מה שכולם חשבו.‬
‫כולנו חוששים מהקרינה,‬
‫בעיקר אחרי שיו אמר לנו שרמה הגבוהה מ-0.2‬ ‫נחשבת מסוכנת.‬
‫בבקשה.‬
‫אחד נקודה תשע.‬
‫שתיים נקודה שלוש.‬ ‫-עכשיו 2.8.‬
‫הרמות ממשיכות לעלות.‬ ‫כולם מתוחים מאוד.‬
‫אף אחד לא ציפה לקרינה בגובה כזה,‬ ‫גם לא הצוות.‬
‫אז מה שחווינו עד כה,‬ ‫זו לא הרמה הגבוהה ביותר?‬
‫לא.‬
‫זאת לא הייתה נקודת שיא הקרינה?‬ ‫-לא. את יודעת שלא.‬
‫אשאר באוטובוס!‬
‫אפילו האוטובוס לא מרגיש בטוח יותר,‬
‫ורמות הקרינה ממשיכות לעלות.‬
‫אלוהים, 1.87.‬ ‫-אלוהים!‬
‫שלוש שבעים וחמש.‬ ‫-אלוהים.‬
‫שבע נקודה תשע עשרה.‬ ‫-אלוהים.‬
‫הקרינה כעת גבוהה פי 50 מסף 0.2.‬
‫אני לא רוצה להישאר כאן עוד רגע, ואיני לבד.‬
‫מדדתי 9.71.‬ ‫-זה מפחיד.‬
‫בסדר.‬ ‫-אנחנו מפחדים. אוקיי.‬
‫נבהלנו באופן רשמי.‬ ‫-כן.‬
‫בואו נלך.‬ ‫-קדימה.‬
‫כולם בעד?‬ ‫-מי רוצה לעזוב?‬
‫אני רוצה ללכת.‬ ‫-בסדר, נלך.‬ ‫הנהג כיבה את המנוע!‬
‫זה לא המקום להיתקע בו.‬
‫בהחלטה פה אחד, הסיור נגמר.‬
‫אומרים שבטוח לחזור לפוקושימה,‬ ‫אז שיהיה בהצלחה למי שעושה כך,‬
‫אבל המקום הזה עדיין רדיואקטיבי מדי עבורי.‬
‫זה היה מרגש לראות אתר אסון גרעיני מקרוב,‬
‫ואני מבין איך תיירים אפלים נלהבים מזה,‬
‫אבל סיור אחד הספיק לי.‬
‫אני רוצה להתרחק מאזור האסון כמה שיותר.‬
‫המלון שלי אינו מפורסם במיטותיו הנוחות‬ ‫או בפינוקים אחרים,‬
‫אבל הוא מעוצב בסגנון פוסט-אפוקליפטי‬
‫ומציע הצצה לעתיד מוזר וחלופי,‬
‫עתיד שנשלט על ידי רובוטים.‬
‫זה מצוי בקצה הסקאלה של התיירות האפלה.‬
‫שלום.‬
‫אנא הצמד את דרכונך לסורק,‬
‫או בחר "אין דרכון", אם אין ברשותך דרכון.‬
‫כמעריץ מושבע של "פארק היורה",‬
‫לקבל שירות מולוצירפטור זה מאוד מגניב.‬
‫שהייה נעימה במלון "הנא".‬
‫תודה.‬
‫אחת מנקודות השיא במלון היא רובוט אישי.‬
‫תירגע ותרגיש בבית.‬
‫שלום.‬
‫שלום. מה שלומך?‬
‫בסדר גמור.‬
‫את יכולה לשיר שיר?‬
‫רק...‬ ‫-באיזו שעה תקום?‬
‫שבע בבוקר.‬
‫בחזרה לשאלה המקורית,‬ ‫תוכלי לשיר שיר?‬
‫כן. אפשר לעזור לך?‬
‫תוכלי לשיר שיר?‬
‫השכמה למחר בשמונה וחצי.‬
‫הדברים נעשים מוזרים יותר כשאני מבין‬
‫שהמלון שלי נמצא בעיירה הולנדית משוחזרת‬ ‫מהמאה ה-17.‬
‫כן, עדיין ביפן.‬
‫זה מוזר ודי כיף,‬
‫אבל למה כולם עוטים מסכות?‬
‫זה עיוות זמן נהדר.‬
‫מציאות מדומה של המאה ה-21,‬ ‫בקרוסלה מהמאה ה-17.‬
‫איני בטוח אם אני אמור להיות בעבר או בעתיד,‬
‫אולי ביקום מקביל?‬
‫מכבה אורות.‬
‫זאת שאלה או הצהרה?‬
‫אפשר לעזור לך?‬
‫תודה.‬
‫שתקי.‬
‫- הר פוג'י -‬
‫עזבתי את מלון הרובוטים,‬ ‫בדרך ליעד הבא.‬
‫יער ג'וקיי נמצא צפונית מערבית‬ ‫למרגלות הר פוג'י.‬
‫זה מקום יפהפה ובראשיתי,‬
‫אבל היער הזה מפורסם גם מסיבה אחרת.‬
‫זהו המקום הפופולרי בעולם להתאבדויות.‬
‫הרשויות מוצאות למעלה מ-100 גופות כאן‬ ‫בכל שנה.‬
‫רוב האנשים מגיעים לכאן‬ ‫כדי לחוות שלווה ונוף יפהפה,‬
‫תיירים אפלים רבים נמשכים לכאן‬ ‫בשל כמות הקורבנות.‬
‫אני רוצה לראות מה מיוחד כל כך ביער הזה‬
‫ומדוע תיירים נמשכים למקום כה מורבידי.‬
‫נזקקתי למדריך, אז קראתי שוב ליו המוכשר.‬
‫לפי הסטטיסטיקה,‬
‫יפן היא אחת המדינות עם שיעורי ההתאבדות‬ ‫הגבוהים ביותר במדינות המפותחות.‬
‫מה הסיבה לכך, לדעתך?‬
‫מדובר בלחץ חברתי, מחויבויות,‬
‫דברים כאלה. אולי גם כבוד.‬
‫חשבנו על אנשים בעלי משיכה‬
‫למקומות האפלים יותר.‬ ‫לכן אנו מתעניינים במקום הזה.‬
‫יער ג'וקיי הפך למוקד התאבדויות בגלל ספר.‬
‫יו אומר שיער ג'וקיי הפך למקום פופולרי‬ ‫לביצוע התאבדויות‬
‫בגלל הפופולריות של ספר משנות ה-60',‬ ‫"ים של עצים",‬
‫מעין סיפור רומיאו ויוליה יפני,‬ ‫וכולנו יודעים איך סיפור הזה נגמר.‬
‫מיד איתרתי רכב בודד בפינת החניון.‬
‫יו טוען שהרכב הזה נמצא בחניון כבר שבועות.‬
‫כבר אני ממהר להסיק מסקנות.‬
‫רכב אחד בחניון.‬
‫זה צריך להיות מישהו שנכנס ולא יצא.‬
‫אולי.‬
‫אין דרך להוכיח זאת.‬ ‫-פשוט לא יודעים.‬
‫זה סוריאליסטי, שמשהו הושאר כאן.‬
‫אולי הוא החליט לחיות במקום אחר.‬
‫אולי הוא חי בשמחה במקום אחר.‬
‫יו לא רוצה להתמקד בקשר בין היער‬ ‫לבין ההתאבדויות,‬
‫אבל השלטים מוכיחים אחרת.‬
‫"קיבלת את חייך מההורים שלך.‬
‫חשוב שוב. חשוב על הוריך, על אחיך.‬ ‫חשוב על ילדיך.‬
‫אל תשמור את הבעיות לעצמך."‬
‫איתרתי כמה תיירים אפלים בחניון.‬
‫הזרים החיוורים האלה‬ ‫נמצאים כאן מאותה סיבה כמוני?‬
‫אנחנו בודקים את נושא יער ההתאבדויות הזה.‬
‫לכן באתם?‬ ‫-כן.‬
‫מה שמעתם על המקום?‬
‫ראינו בסרטונים, ביוטיוב, בהרבה מקומות,‬
‫שזה מקום שבו אנשים מתכננים להתאבד.‬
‫מקום מעניין לטייל בו.‬
‫מדוע באתם? כי אני מניח שבאתי מסיבה דומה.‬ ‫לא החלטתי אם ברצוני לראות גופה,‬
‫או שאני פשוט סקרן בנוגע לאזור,‬ ‫מה הסיבה שלכם?‬
‫אני אוהב את האווירה. זה מפחיד,‬
‫יש כאן תחושה מבודדת.‬ ‫אם ניכנס ליער,‬
‫נראה את החבלים שאנשים מביאים איתם.‬
‫לא ראינו גופות.‬
‫זאת הפעם הראשונה שלי מחוץ לאונטריו.‬ ‫-ברצינות?‬
‫בפעם הראשונה שיצאת מאונטריו,‬ ‫ישר הלכת ליער ההתאבדויות.‬
‫כן! פחות או יותר.‬
‫זה נשמע רע כשאתה אומר את זה ככה.‬
‫נכון?‬ ‫-כן!‬
‫אני רוצה לטייל ביער,‬ ‫אבל יו מעביר תדריך לא שגרתי קודם לכן.‬
‫יש כמה דברים שעליכם לדעת.‬
‫יכול להיות משהו...‬
‫חוץ מאיתנו, שנמצא כאן ומביט בנו כרגע.‬
‫ניתן לראות את זה...‬
‫רק עם תפיסה גבוהה יותר.‬
‫אם תרגיש או תראה משהו,‬
‫אל תילחץ, בסדר?‬ ‫הם רק סקרנים.‬
‫באופן מוזר, יו מודאג יותר מהאפשרות‬ ‫שאפגוש רוחות רפאים‬
‫מאשר היה מודאג בנוגע לקרינה.‬ ‫לפחות קרינה ניתן למדוד.‬
‫זה באמת מקום יפהפה,‬ ‫אבל שוררת בו דממת מוות וריקנות.‬
‫היער עבות בצורה בלתי רגילה.‬
‫אם תסטה מהשביל, תלך לאיבוד במהירות.‬
‫אני חושש ממה שאני עשוי למצוא.‬
‫קבעתי פגישה עם ג'ייק,‬ ‫אמריקני שחי ביפן, בעל בית קפה סמוך.‬
‫הוא אמר שהוא מצא גופה ביער לפני שנה.‬
‫זו הייתה ערימת עצמות‬
‫וחצאית, כמו של ילדת בית ספר.‬ ‫המדים הכחולים.‬
‫זה היה מונח כאן זמן מה.‬
‫הכלבה שלי הרגישה משהו.‬ ‫איני יודע איך היא ידעה,‬
‫אבל פשוט יצאתי בעקבותיה מהיער.‬ ‫-מזל שהכלבה הייתה איתך.‬
‫כן, לא הייתי רוצה להיתקע פה בלילה.‬
‫זו הסכנה השנייה כאן.‬
‫אנשים באים הנה לטייל‬
‫כי הם שמעו על המקום, ובסוף...‬
‫כן. כשאתה מוצא פה גופה,‬ ‫אינך יודע אם זה מישהו שהתכוון להתאבד,‬
‫או שפשוט שינה דעתו ולא הצליח לצאת.‬
‫ג'ייק מאמין שהוא יכול למצוא‬ ‫עדויות למתרחש כאן,‬
‫אבל אז קורה משהו מוזר.‬
‫אתה לא מרגיש?‬ ‫אינך מרגיש קצת מותש?‬
‫כמו כשאתה רץ וחסר לך חמצן,‬
‫שדה הראייה שלך מצטמצם.‬
‫זאת כמעט הרגשה של ריחוף.‬ ‫-כן, הרגשתי ככה רק‬
‫כשזה היה באמת...‬ ‫ראיית מנהרה.‬
‫אתה לא יכול להתמקד בשום דבר.‬
‫איני מרגיש סחרחר,‬ ‫אין לי ראיית מנהרה כמוך.‬
‫זה קרה לך מיד כשנכנסת לפה, נכון?‬
‫זה מאוד עדין.‬
‫זאת לא ממש ראיית מנהרה.‬ ‫אולי זה מגנטיות.‬
‫מבין?‬
‫זה מספיק, זה מה שמסוכן.‬
‫מספיק שזה שם, ואינך מרגיש את זה.‬
‫ככה אנשים נכנסים לצרות ביער.‬
‫אתה חושב שאתה בסדר.‬
‫אבל אתה לא.‬ ‫-כן.‬
‫איני יודע מה לחשוב.‬
‫כולם מספרים לי על כוחות עלומים‬ ‫ורוחות רפאים.‬
‫אני מרגיש שאני מפספס משהו חשוב.‬
‫תראה.‬
‫ואז ג'ייק מוצא את מה שחיפשנו.‬
‫יש משהו על העץ הזה.‬ ‫-זה לא טוב.‬
‫הוא אומר שאלו שאריות‬ ‫של עניבת חנק מאולתרת.‬
‫בזמן שהסתכלתי על החבל,‬ ‫שמחתי שזה כל מה שמצאתי.‬
‫להיכנס ולצאת מבלי לראות גופות, זה טוב.‬
‫תהיתי מה יגרום למישהו לסיים את חייו‬ ‫במקום היפהפה הזה.‬
‫יו הציע שאפגוש את חברתו, נוריקו.‬
‫היא הגיעה לכאן לפני 30 שנה,‬
‫מתוך כוונה להתאבד אחרי ריב עם חבר שלה.‬
‫היא רצתה להתאבד בחלק מבודד ביער,‬
‫ליד מערה קטנה,‬
‫בתקווה שחברה יצטער כשיראה את גופתה.‬
‫כשנכנסתי, שמעתי קול שאמר לי לעצור.‬
‫גבר עמד שם.‬
‫אז הבנתי שהוא לא אנושי.‬
‫ברחתי.‬
‫נוריקו אמרה שהיא פגשה ברוח‬ ‫שהזהירה אותה שלא להתאבד.‬
‫היא מתעקשת לערוך טקס לגירוש רוחות רעות,‬ ‫"יוריי" כפי שהן נקראות כאן,‬ ‫במקרה שהן עדיין אורבות במקום.‬
‫איני ממש מאמין בדברים האלה,‬ ‫אבל אני מוכן להשתתף.‬
‫עליך לקחת מלח בשלוש אצבעות.‬
‫לא.‬ ‫-קודם תאכל.‬
‫שתה, עד הסוף.‬
‫אל תעזוב. שתה.‬
‫בסדר.‬
‫אני רוצה להיכנס עוד ליער,‬ ‫אבל נוריקו מתנהגת מוזר.‬
‫אפשר לחזור אם תרצי.‬
‫אפשר לחזור אם תצטרכי.‬
‫היא בסדר? רק עייפה?‬
‫לא עייפה.‬
‫כואב לי.‬
‫איפה כואב לך? כאן?‬
‫נוריקו אומרת שהיוריי הבלתי נראים‬ ‫תוקפים אותה.‬
‫אני במבוכה ולא יודע מה לעשות.‬
‫תודה.‬
‫לא טוב?‬ ‫-לא, תודה.‬
‫יופי. תודה.‬
‫זאת הייתה האנרגיה שם?‬ ‫-משהו קורה שם‬
‫שמשפיע עליה כך.‬
‫אלו דברים שאנו לא נרגיש,‬ ‫אבל את כן?‬
‫הם באים. הם מגיעים.‬
‫אפילו עם השתייה הם הגיעו?‬
‫בשבילי הם יבואו.‬
‫איך אתאר זאת...‬
‫זה כאילו שהם מנסים לקחת אותי.‬
‫בטוח להיות כאן?‬ ‫שתיתי את המלח, אבל האם בטוח כאן?‬
‫אין בעיה, כולם בסדר.‬
‫כולם חוץ ממני.‬
‫זה הג'וקיי.‬
‫איני מאמין ברוחות רפאים,‬
‫אבל דומה שכולם כאן מרגישים בהן.‬
‫אני לא אתווכח.‬
‫אם אמונותיה של נוריקו‬ ‫מנעו ממנה להתאבד,‬
‫זה דבר טוב.‬
‫אחרי שראיתי את היער בעצמי‬ ‫ופגשתי את נוריקו,‬
‫החלטתי שאין דבר רומנטי בחיפוש גופות,‬
‫או ברעיון ההתאבדות.‬
‫איני חושב שג'וקיי רדוף רוחות או מקולל,‬
‫אבל ביער מצדיק את שמו,‬
‫כמקום מוזר ומפחיד לבקר בו.‬
‫אני נוסע אלף קילומטר מערבה.‬
‫- האי האשימה -‬
‫אפשר לראות את המבנה יורד למים.‬
‫זה לא אמיתי.‬
‫מקומות נטושים הם כמו מגנט‬ ‫עבור תיירים אפלים,‬
‫בייחוד אם הם מטרידים ומרשימים‬ ‫כמו האי האשימה.‬
‫האשימה נקרא גם "אי ספינת המלחמה",‬ ‫בשל צורתו המיוחדת.‬
‫לפני 60 שנה,‬ ‫זה היה המקום המאוכלס ביותר בעולם.‬
‫חמשת אלפים וחמש מאות איש חיו כאן,‬
‫דחוסים באזור בגודל מגרש כדורגל.‬
‫עכשיו הכל ריק.‬ ‫אני רוצה לדעת מה קרה.‬
‫קבעתי להיפגש עם שני תושבים לשעבר באי.‬
‫שלום, נעים מאוד.‬
‫שלום.‬ ‫-נעים מאוד.‬
‫אישיקווה סאן וקנושיטה סאן‬ ‫חיו כאן בתקופת השיא.‬
‫הם מאפשרים לי גישה מיוחדת למבנים באי.‬
‫אתם יודעים לאן אנחנו הולכים?‬
‫עכשיו נעלה לקומה תשיעית.‬
‫עכשיו נעלה לקומה התשיעית.‬ ‫-בסדר. הרבה הליכה!‬
‫אני מוכן אם אתה מוכן.‬
‫אין מעליות במקום הזה.‬
‫אני תוהה איך היה לטפס תשע קומות‬ ‫כמה פעמים ביום.‬
‫התקרות היו נמוכות מאוד.‬
‫בזהירות על הראש.‬ ‫-בסדר.‬
‫נראה שכולם עזבו בחופזה.‬ ‫היו חפצים בכל מקום.‬
‫זה חתיכת בלגן.‬
‫זה החדר שלי, הבית שלי.‬
‫איפה אנחנו עומדים? זה כל כך קטן.‬ ‫כמה אנשים חיו כאן?‬
‫משפחתי ואני, שש נפשות.‬
‫זה צפוף מאוד.‬
‫נהגנו לישון בארון, ממש שם.‬
‫אנשים רצו לחיות כאן?‬
‫במקום הזה?‬ ‫זה היה מקום מרגש?‬
‫אנחנו נולדנו כאן.‬
‫זה היה נורמלי עבורנו,‬ ‫לא הכרתי דבר אחר.‬
‫למעשה, האשימה היה חידוש,‬
‫מתחם הדירות המבוטן הראשון ביפן.‬
‫הוא הציע רמת חיים גבוהה יותר מבשאר המדינה.‬
‫היו חנויות, מתקני ספורט,‬ ‫בריכת שחייה ציבורית ובית ספר.‬
‫האשימה קיימת בגלל מכרה הפחם שהיה מתחת לאי.‬
‫העיר נבנתה מעליו.‬
‫הם מספרים לי שהמכרה הפך ללא רווחי‬ ‫בסוף שנות ה-70',‬
‫וכולם עזבו בתוך שבוע.‬
‫כאן נהגנו לשחק.‬
‫הם לוקחים אותי לנקודה הגבוהה באי,‬
‫מקדש שינטו בו נהגו לבקר.‬
‫חמישים שנה.‬
‫לא הייתי במקדש הזה 50 שנה.‬
‫זה מאוד נוסטלגי...‬ ‫חשבתי שזה יהיה גדול יותר.‬
‫אני מתמלא השראה ומצטרף.‬
‫אין כאן כלום!‬
‫זה מעורר זכרונות...‬
‫למה מחיאת כף?‬
‫שתי קידות, שתי מחיאות כף וקידה נוספת.‬
‫טוב, שתי קידות...‬ ‫-שתיים.‬
‫שתי מחיאות כף ועוד קידה.‬ ‫-בסדר.‬
‫זה מדהים.‬ ‫אפשר לראות את הכל מכאן.‬
‫יוצא מהכלל.‬
‫האי הזה פשוט אדיר.‬
‫מטריד להיות במקום מגוריהם של אנשים רבים,‬
‫שכעת נטוש לחלוטין.‬
‫מה שנשאר זה זכרונות ורוחות מהעבר.‬
‫במסע הזה, פלירטטתי עם קרינה,‬ ‫עזובה ומוות.‬
‫יצאתי מאזור הנוחות שלי,‬ ‫ובחנתי את האמונות שלי.‬
‫איכשהו זה גרם לי לשמוח שאני חי.‬
‫אולי זו הנקודה בתיירות אפלה.‬