Hva føler du?
At jeg vinner.
Du vinner aldri.
Men jeg føler at jeg kommer til å vinne.
Hvordan ble du så dårlig i dette?
Trening. Du vil ikke tro det, men da jeg var barn,
hadde jeg et magnetisk backgammon-spill jeg spilte i bilen.
Jeg tapte mot faren min mens han kjørte.
Han kunne ikke engang se brettet, og likevel tapte jeg.
Jeg tror deg. Hvorfor skulle jeg ikke?
- Det er bursdagen hans i dag. - Faren din?
Ja, jeg kom på det nå.
Gratulerer med dagen, pappa Wynter.
En ny runde?
Han ville fylt...
- 157? - Takk.
- Jeg bare regner. - Flott.
- Er det lenge siden du mistet ham? - Femtifire år i mars.
Faen.
Så trist, A.B.
- Hvor gammel var du? - Elleve.
Han og moren min døde i en bilulykke.
Ikke på grunn av backgammon.
De var gode foreldre.
Du terger meg alltid. "Hvorfor har du ikke en familie?"
Det er derfor.
Jeg hadde...
...en familie.
Hvorfor lot du meg alltid snakke sånn?
- Så du skulle føle deg elendig. - Det gjør jeg.
Jeg bør nok gi meg nå.
Jeg må organisere kvelden. Prøve å ikke drepe noen. Eller bli drept.
Hei.
Du har en familie. Det vet du vel?
Alt dette.
Mr. Wynter.
George.
- Ingen allergier? - Hun sa det.
Utmerket.
Hvem er du?
Jeg vil ha A.B. Wynter hit nå! Toalettet mitt er tett, for faen!
Du er gubbe-roboten fra planeten Butler, så kanskje det er...
- Jeg sender en ingeniør for å fikse det. - Takk.
Jeg skal prate med broren din i morgen.
Jeg prøver å skape noe interessant her, men du har aldri forstått det.
Står du i veien for meg igjen, skal jeg drepe deg.
Nei, ikke kødd med meg.
Halve jævla Australia kommer på denne festen.
Jeg trenger Harry Styles i kveld.
Vi er ferdige! Ingen vil spille i dette dritthuset.
- Ja? - Vi har et problem på gulvet.
Valentina Motta. Jeg tar det.
- Bare la dem gå. - Det er mot protokoll.
- Hvem bryr seg? - Jeg.
Har vi ingen musikalsk gjest?
Beklager å forstyrre. Vi har en avlysning.
- Ja, ok. - Jeg ordner Lincoln-værelset.
Pisspreik! Jeg fulgte hver eneste protokoll.
Jeg spurte om det var allergier. Fjern bukettene.
- Hvorfor må jeg opp til Tripp? - Gi oss et øyeblikk.
Hvorfor må jeg... Det er et tett toalett. Sønnen min har bursdag.
Det er dette jeg mener...
Faen ta jobben din.
- Bytt, Rollie. - Denne veien.
Bytt disse to. Unnskyld meg. Takk.
Det har vært en kollisjon ved sørporten. Lyden kom derfra. Agentene er på saken.
- Sheila sitter... - Hva gjør hun?
- Kom deg av gulvet. - Vet du hva? Faen ta deg!
Det er et problem med kenguruene.
Du får ikke ta fra meg kenguruene.
- Jeg har ikke tatt noe fra deg. - Ikke du.
Ham!
...det skal ikke være sånn. Jeg skal avsløre deg.
Jeg skal fortelle dem alt!
Mannen jeg ville treffe. Jeg snakket med Marvella om dessertene...
Jeg skal ikke slutte. Jeg kan ikke forlate huset slik.
Ikke etter i kveld.
Gjør klart Lincoln-værelset for Kylie Minogue.
- Ok. - Takk.
Utenriksminister, alt ok?
Hallo? Gi meg fem minutter.
Jeg er død før kvelden er omme.
Du må forlate etasjen. Nå.
Ikke tenk på det. Ta det senere.
- Hallo? - Kom til det gule ovale rommet.
- Ja. - Du er gubbe-roboten...
- Jeg skal drepe deg! - Ingen sa...
- Det er dette jeg mener... - Ikke du. Ham!
Faen ta deg!
- Tror du det skjedde i dette rommet? - Jeg er overbevist om det.
Detektiv Cupp? Er du klar?
- Jeg må rekke et fly. - Ok. Vi er klare når du er klar.
- Det er en kjempemaurpitta. - Hva er det?
- Fuglen jeg skal se. Flyet mitt. - Ok, flott.
Det høres ut som en kjempestor maurpitta.
Enorm sammenlignet med andre spurvefugler.
Den er stor.
Jeg setter pris på at du kom til denne komiteen i dag.
Som du vet, har vi sett på dødsfallet til A.B. Wynter.
Jeg har hørt det.
Da vi startet høringene, var etterforskningen avsluttet,
og offisielt hadde Mr. Wynters begått selvmord.
Vi forsto i løpet av noen vanskelige høringer...
Senatorer!
...som jeg tar fullt ansvar for,
at historien om Mr. Wynters død var mye mer
komplisert.
Dessverre forsto vi det for sent fordi du hadde allerede dratt.
For å finne en kjempemaurpitta.
Den største av spurvefuglene, slik jeg forstår det.
- Ja. - Men nå er du tilbake.
Du kom innom hit på vei til flyplassen for å rapportere
at en mistenkt er anholdt i saken.
- Det stemmer. - Og navnet på den mistenkte?
Dette er et lukket møte, detektiv Cupp, med tanke på hvor sensitiv saken er.
Ja, ok.
Men vil dere ikke høre hvordan jeg løste det?
- Noe mangler i det gule ovale rommet. - Ja.
- En vase, en del av et sett. - Fransk porselen fra 1823.
Du har ikke sett den siden 11. oktober, kvelden Wynter døde?
Det stemmer.
Du får ikke se den heller. Den er knust.
Det er ikke det eneste som er borte fra rommet.
Jeg vet det.
- Jeg ser etter en klokke. - Ok, ja visst.
Hva med denne?
Nei. En spesifikk klokke.
Ok. Jeg skjønner.
Hvert rom har en klokke, men ikke det gule ovale rommet.
Den, ja. Franklin-klokken.
- Den er borte. - Vet du hvor?
- Nei, vi har lett overalt. - Har du bilde?
SAVNET!
- Det er en stor klokke. - Ja.
- Kan jeg ta dette? - Nei.
- De gule rosene? - I en vase ved døren.
Ja, jeg husker dem.
- Selvsagt. - De var triste.
Jeg vil ikke si triste.
- Hva da? - Brente.
Brente?
Det var vakre, friske blomster. To dager senere var de visne. Brente.
- Hva kan forårsake det? - Noe aggressivt.
Ugressmiddel.
- Paraquat, kanskje. - Paraquat.
- Om jeg skulle gjettet. - Har du det?
Spør du om jeg har industrielt ugressmiddel hvor jeg lager pene buketter?
Dessverre, ja.
Nei, det har jeg ikke.
Men jeg vet hvor det er.
Paraquat? Vi har ikke lov til å bruke det lenger. Ingen kjemikalier.
Vi måtte slutte å bruke gift for et år siden.
- Vi driver bevisst landskapspleie. - Hva er det?
Jeg aner ikke.
Jeg vet bare at vi måtte kaste plantevernmidlene.
Nå som jeg sier det, tror jeg ikke noen kom og fjernet det.
Om det er noe igjen, står det her borte.
Det er visst fortsatt her.
- Det er veldig rart. - Ja.
- Vet du hva jeg skal si? - Ja.
Så rart.
Kvelden Wynter ble drept, da vi var her sammen,
følte jeg at noe var flyttet i dette området. Du nevnte det.
Det er noe galt med den hyllen. Du vet ikke hva, men det plager deg.
- Noe er annerledes. - Det, ja!
Kan du bli med oss?
Herregud!
- Sett den før? - Den er fra pulten min. Hvordan...
Vrient å forklare.
- Kan jeg få den? - Nei.
- Den er min. - Det er Paraquat i den.
- Søsteren min laget den. - Nå er den et slags mordvåpen.
Ok.
Du kan beholde den.
Jeg går nå.
Takk, Emily.
- Hvor er vi? - Det gule ovale rommet.
Nei, hva gjør vi?
Vi leter etter spor.
Jeg mener, hva er det?
Et liten kopp.
- Skjønner du hva jeg mener? Generelt? - Nei.
I går plasserte du Bruce og Elsyie der.
Det sto mellom Bruce og Elsyie.
Var Bruce eller Elsyie morderen?
Nå har vi en kopp og ingen Bruce eller Elsyie,
og jeg lurer på om vi kommer nærmere?
- Til hva? - Å finne ut hvem som drepte A.B. Wynter.
Ja.
Ja!
Noen gikk til skuret den kvelden.
Jeg tror de lette etter gift og hadde med et glass.
Glasset knuste. Uvisst hvorfor.
Så tok de denne.
De fant giften, paraquat, og helte den oppi her.
De brukte telefonen til å ringe Wynter på kontoret
og kom hit.
Dit, og så hit.
Jeg så to glass den kvelden. Ett på salongbordet. Ett på sidebordet.
Jeg mistenker at det på sidebordet inneholdt giften som ble helt på rosene.
Noe av den drakk antageligvis Wynter.
Noen kastet en vase. Jeg tror den traff denne veggen.
Det mangler en vase der. Den andre er der. Det er merker her.
Jeg tror de mente å treffe Wynter, og derfor hadde han små kutt i ansiktet.
Da det ikke fungerte, plukket personen opp noe tungt,
muligens lysestaken, men den var nok ikke tung nok.
Jeg tror lysestaken falt da Mr. Wynter
vaklet mot bordet etter å ha drukket giften.
- Og den tunge gjenstanden var klokken. - Det er ingen klokke.
Nettopp. Og jeg tror det er grunnen.
- Tror du klokken er mordvåpenet? - Ja.
- Du sa det var koppen med gift. - Jeg sa et slags mordvåpen.
- Så vi må finne klokken. - Ja.
- Vet du hvor den er? - Jeg vet om et sted de ikke har lett.
En klokke?
Nei, jeg ville sagt nei.
Ikke en tradisjonell "klokke, klokke".
Hvorfor gjør du sånn? Hva er en "klokke, klokke"?
- Jeg vil ikke ha trøbbel. - Det går bra. Vi er politiet.
Greit.
Jeg har et pent eksemplar her.
Mer en skulptur av en fyr med klokkelignende elementer.
Hvorfor har du den?
Jeg tok den fra biblioteket for en stund siden.
Jeg hørte at Mr. Wynter lette etter den, og han var allerede ganske sur på meg.
Da jeg hørte at han skulle slutte, tenkte jeg å vente
med å sette den tilbake. Og så skjedde det ikke.
Og her er vi. Jeg vet fortsatt ikke om den er kul.
Ikke?
- Skulle han slutte? - Hva?
Du sa at Mr. Wynter skulle slutte.
Forlate huset.
- Pensjon? - Sikkert.
- Når da? - Etter jeg kom hit.
- Noen måneder? - Du har vært her et år.
- Faen, virkelig? - Hvor hørte du det?
På gulvet.
På gulvet? Har dere et gulvmøte eller noe?
Jeg vet ikke. Kanskje den gamle damen eller kødden som jobber for broren min.
- Det kan være mange. - Nei, jeg snakker om den største kødden.
Verdens største kødd.
Hva? Jeg vet ikke hva faen snakker han om.
- Fyren er gal. Det vet dere vel? - Visste du ikke at Wynter skulle slutte?
Nei. Men jeg følger ikke med på personalets anliggender
fordi jeg prøver å hjelpe president Morgan styre landet.
Er dere kommet nærmere?
Å spørre meg om Wynters pensjonsplaner føles ikke som det.
Vent litt.
Den kvelden han døde, da hun kom opp hit,
og jeg ba henne om å stenge alt, og hun sa nei...
- Hvem snakker du om? - Jasmine Haney.
Hun la ut om å ha jobbet her i elleve år...
Jeg vil bli husholdningssjef og trodde jeg skulle bli det,
men det ble gjort klart i kveld
at jeg ikke blir husholdningssjef med det første.
Hun skjelte meg ut til jeg viste henne Wynter.
Jeg vet ikke om det har sammenheng.
Kvelden Mr. Wynter døde, slapp han en bombe på Jasmine.
Jasmine Haney skulle bli neste husholdningssjef. Alle visste det.
Wynter sa det for et år siden. Han skulle pensjoneres. Hun skulle overta.
Men det siste året begynte alt å... skli ut.
Han satte aldri en dato. Men uansett ble det hele tiden utsatt.
Først julen.
Så terrorangrepene fjerde mars. Kunne ikke dra etter det.
Så påske.
- Fjerde juli. - Det er snart jul igjen.
Jasmine var frustrert. Jeg ba henne være tålmodig.
Han trengte bare tid, men det ville skje. Og jeg trodde det. Hun trodde nok det.
Helt til den kvelden.
Jeg skal ikke slutte.
Jeg skal ikke pensjonere meg på minst et par år.
En bombe.
Og hun var sint.
Hva?
Jeg vet det.
År? Jeg har ventet i årevis. Jeg venter ikke i årevis.
Du må prate med ham.
Jeg er ferdig. Prating har ikke ført til noe.
Jeg går rundt ham. "Ja, sir. Nei, sir.
La meg ta meg av det, sir." Rydder opp rotet hans.
Hun prøvde å prate med ham, men det hjalp ikke.
- Var ikke mye til prat. - Så fikk hun aldri en ny sjanse.
- Jasmine Haney? - Ja.
- Overrasket det deg? - Jeg blir sjeldent overrasket.
Men jeg skal innrømme at det gjorde ting mer interessant.
Jeg hadde identifisert flere som kunne ha spilt en rolle i Wynters død.
Og nå hadde jeg en til.
Sånn.
Det er henne.
Hun er den med sterkest motiv, som vi nettopp fikk vite.
Og hun hadde tilgang, så det gir mening.
Hun fortalte oss alt, viste oss alt, formet alt.
Vi snakker om alle andre, men noen ganger er det rett foran deg.
Det som skjuler seg i det åpenbare. Det du har stirret på, men ikke har sett.
Jeg er enig.
Men hvordan?
Og når? Og handlet hun alene?
Alt gir mer mening om det var andre involvert.
Rart spørsmål, men har dere sett Mord på Orientekspressen?
- Den nye? - Eller gamle.
- Har ikke sett dem. - Så hvorfor spør du?
- Jeg leste boken. - Det har ikke jeg.
- Men poenget er, hva skjedde? - Boken er bra.
Det er den sikkert. Jeg skal lese den.
MORD PÅ ORIENTEKSPRESSEN
Ok, det var merkelig.
Uansett, det viser seg at alle gjorde det. Alle de mistenkte.
Det får meg til å lure.
Vent, er du enig med meg?
Om hva?
- At det skjuler seg i det åpenbare. - Ja.
Du har vært enig før, men da var du sarkastisk.
Ja.
Så du var sarkastisk sist, men ikke denne gangen?
Nei.
Jeg går tilbake til der jeg startet.
Noen ganger er det rett foran deg.
Det som skjuler seg i det åpenbare. Det du har stirret på, men ikke har sett.
Ja.
Jeg er enig.
- Er det... - Ja.
- A.B. Wynters dagbok? - På hyllen, i et rom ingen brydde seg om.
For hvor er det ingen leter?
Jeg bruker en boks som ser ut som en colaboks.
Man kan skru av bunnen. Uansett, det var ikke det du mente.
Rommet med bøkene.
Ingen bryr seg om rommet med bøkene. Jeg burde ha skjønt det tidligere.
Notatbøkene, dagbøkene, de var gammeldagse bøker.
Han skrev ned alt i dem.
Biblioteket, Mr. Wynters favorittrom. Han kom innom hver morgen
og før han gikk for kvelden.
Jeg skjønte det bare ikke. Det var derfor han gjorde det.
Leste du dem?
- Jeg prøvde. - Og?
Og de var morsomme,
intellektuelle, selvkritiske, uventet sjenerøse, gripende.
Det var ærlige meninger, mange positive, noen negative.
Han foraktet Lilly Schumacher,
noe som ikke overrasket meg, men intensiteten gjorde det.
Hans forhold til Mr. Gotthard hadde surnet. Han likte ikke Tripp.
Han mente det var uklokt å ha Marvella rundt knivene
og Sheila rundt vodkaen.
Han førte regnskap med akronymer og tall
som ikke ga mening da, men som siden har vært svært avslørende.
Så de var nyttige?
Veldig. Og det var før jeg kom til siste side.
- Hva var på siste side? - Ingenting.
Selvmordsbrevet.
Ja, men det var ikke et selvmordsbrev. Det visste jeg ikke da.
Kan det ha vært et selvmordsbrev?
Jeg har hele tiden trodd at det ikke var selvmord.
Men denne lappen lød som et.
Sammen med resten av siden var det åpenbart ikke det opprinnelig.
Jeg hadde ikke forklaringen da.
- Rev han den ut selv? - Eller noen andre?
- Et uhell? - Med vilje?
Visste noen at bøkene var her?
- Hvem? - Angie.
- Jasmine. - Hvorfor hadde han lappen?
- Hvordan hadde han den? - Hva?
Ble han drept i det gule ovale rommet, hvorfor hadde han lappen i spillrommet?
Ved en tilfeldighet?
Hva kom du frem til?
Ingenting, for det var da helvete brøt løs.
Ovenpå. Nå.
Det er meg. Jeg gjør bare greia mi.
Jeg er ikke fornøyd.
Det er ikke bra, for du er verdens viktigste person.
Hvorfor ikke?
Hva gjør du her? Hvem slapp deg inn i huset igjen?
Vil du svare?
Greit. Ja.
- Før anklagene begynner å fly. - Harry.
Det var ikke én persons avgjørelse. Det var en avgjørelse mellom ulike parter.
- Du ringte meg. - Harry!
Ja. Jeg ba detektiv Cupp komme tilbake.
Jeg tror det er viktig at dette blir løst. Skaden etter høringene...
Du sa ikke ifra.
- Du bor ikke her. - Det er Det hvite hus. Jeg er president.
- Visste du det? - Nei.
Ikke jeg heller. Og vi har jurisdiksjon.
- Hva faen? - Du har ikke jurisdiksjon.
Er den jævla speiderlederen her?
- Jurisdiksjonen til parkpolitiet... - ...er Grand jævla Teton.
Det er en vanlig feiloppfatning.
Politiet har jurisdiksjon. Det er derfor jeg er her.
- Ser du uniformen? - Det er uunngåelig.
Alltid med uniformen. Sover du i den?
Den er respektert uansett om jeg sover i den.
For jeg alltid er på jobb.
- Det var i det røde værelset drapskvelden. - Ok.
Maleriene som var her, er nå i det grønne værelset.
Maleriet i det grønne værelset,
hvor et av de maleriene er, henger nå i det røde værelset.
Så mange farger. Er dette viktig?
- Ja. - Hvorfor?
For nå vet jeg nøyaktig hvordan A.B. Wynter ble drept.
Du løste saken.
Nei, jeg hadde løst en del av saken. En veldig viktig del.
Jeg visste hvordan, men ikke hvem.
Men jeg visste hvordan jeg skulle finne ut av det.
Jeg ba presidenten om to timer.
Om han ga meg to timer, samlet personene på listen jeg ga ham
og møtte meg i østværelset, skulle jeg avsløre hvem som drepte Wynter.
- Og? - Han gikk med på det.
Hva trengte du to timer til?
Fuglekikking. Og for å samle noen løse tråder.
Elsyie Chayle. Det stemmer.
Detektiv Cupp vil snakke med deg, og du bør nok ta sko på.
Ja.
Utmerket valg.
Jeg måtte skaffe immunitet til en som skulle møte i Det hvite hus.
- Til gjengjeld sa du ja til å komme hit. - Det stemmer.
Er hun her?
Hvor er hun?
Hun er i området.
Kom igjen!
Jeg så fiskekråke, dunspett og slipeugle.
Og jeg vet at Dokes opprømt over den!
Alltid bra å se en ugle.
Takk for at dere kom.
Jeg setter pris på at alle tok seg tid til å møte meg her.
Spesielt verdens mektigste mann.
Takk, president.
Du kødder med meg.
God dag, kompiser.
Mr. Doumbe, setter pris på at du kom. Jeg er Cordelia Cupp.
Jeg skal være vert i dag.
Et par ting før vi begynner.
Først vil jeg bare forsikre meg om
at alle er her på grunn av drapet på A.B. Wynter.
Hvis du er her for et annet drap, er det et stort problem.
Så gi meg beskjed.
Ikke rør noen gjenstander eller kunst, de kan være verdifulle
eller ha fingeravtrykkene til morderen like ved deg.
Jeg tar imot spørsmål.
Vi begynner i spillrommet i tredje etasje og jobber oss nedover.
Jeg skal forklare. Jeg håper alle har komfortable sko.
Eller bare noe som dekker føttene.
Ok.
En siste ting, og dette er viktig.
Mange detektiver, selv de ekte,
gjør en oppsummering når de allerede vet hvem som gjorde det,
som jeg synes er litt rart.
Men jeg er her for å fortelle dere
at jeg ikke vet hvem som drepte A.B. Wynter.
Jeg vet at han ble drept.
Og at han ble drept av noen i dette rommet.
Håper presidenten sa det da han ba dere hit.
Men jeg vet ikke hvem.
Jeg er derimot sikker på at når jeg er ferdig, vil jeg vite det.
Om du drepte A.B.,
kan du dessverre ikke dra nå. Da avslører du deg.
Om du ikke drepte A.B., kan du dessverre ikke dra nå,
for da vil jeg mistenke deg og kan sannsynligvis bevise det,
for da gjorde du definitivt noe fælt.
Så... Fest setebeltene.
Ingen utgang.
Vi ses i spillrommet.
- Er det sant? - Hva?
- At du ikke visste det? - Ja.
Du tenkte å finne ut av det på veien?
Jeg var sikker på det. Det er en fugl.
Spottefuglen har et triks.
Den vet at et insekt er i nærheten, men ikke nøyaktig hvor.
Så den slår med vingene,
får insektet til å blunke.
Se etter det.
Blunket.
La oss gå tilbake til festkvelden.
Saken begynte da moren din hørte et dunk
og kom hit og fant Mr. Wynter død.
Da jeg kom til åstedet 30 minutter senere, trodde dere at det var selvmord,
spesielt du.
Det var selvmord.
Jeg sa at du tok feil, og jeg hadde rett, og det har vært forholdet vårt siden.
Dette blir en lang runde.
Du kan gå.
Jeg sa straks hvordan jeg visste at det ikke var selvmord.
Det er ingen kniv.
Men det var ikke bare kniven.
Blodet på skjorten til Mr. Wynter, var ikke hans.
Det var den australske utenriksministeren Rylances blod og skjorte,
som Mr. Wynter hadde vært snill og byttet
med Mr. Rylance på kontoret en time før.
Grunnen til byttet...
...er fascinerende, men irrelevant.
Kan jeg gå?
Klart det.
Andre kuriositeter tok lenger tid,
men den første og mest relevante tråden var den savnede kniven.
Jeg oppdaget at det faktisk hadde vært en kniv her,
en god kniv,
og at den tilhørte deg, Mr. Gotthard.
Du fjernet kniven fra åstedet og forsøkte å ødelegge den.
Du har innrømmet det.
Etter at dette er over, vil jeg ha et eget kontor.
Et enkelt blad fra en libanonseder og mange løgner førte meg til Ms. Cannon,
som var i rommet rundt da Wynter ble drept
og drakk vodkaen som skulle til Ms. Cox.
Gir du mor vodka?
Kan jeg røyke her?
Nei.
Var Ms. Cannon innblandet i Mr. Wynters død?
Jeg vet ikke.
Ikke ennå, men hun var her.
Mr. Gotthard og Ms. Cannon var begge i dette rommet.
Og så fikk jeg vite noe annet viktig,
denne gangen av en av de få som ikke løy for meg den kvelden,
rettsmedisiner Anne Dodge.
Ms. Dodge bekreftet det jeg allerede mistenkte.
Mr. Wynter døde sannsynligvis av stump vold mot bakhodet,
og han fikk i seg gift,
og han var død før håndleddene hans ble kuttet.
Det betyr at han ikke kuttet dem selv.
Fordi han var død.
Ok, skjønner.
Takk.
Han er en rar liten mann.
Jeg trodde allerede at Mr. Wynter ble dratt inn hit,
og rapporten fra Anne Dodge bekreftet det.
Mr. Wynter begikk ikke selvmord i spillrommet.
Han ble ikke drept i spillrommet. Han ble dratt inn hit.
- Fra hvor? - Herfra, rom 301.
Den kvelden var rom 301 under oppussing.
En falsk oppussing bestilt av president Morgan og Elliott
så Hollingers søster ikke kunne overnatte i Det hvite hus.
Det første tegnet på at dette rommet var involvert,
var at døren var teipet, noe som slo meg som rart.
Det var enda rarere at det luktet maling siden det var en falsk oppussing,
iscenesatt for å beholde Harrys uutholdelige søster borte fra huset.
Kan du gi deg? Hun er faktisk veldig hyggelig.
Under malingen fant jeg ferskt blod, og så skjedde det enda en utrolig vending.
En skarpsindig ung detektiv på Hay-Adams Hotel over gaten
så et blinkende rødt lys i dette rommet rett etter at Mr. Wynter døde.
Et lys jeg klarte å spore til Tripp Morgans håndledd.
Jeg har hatt så mange problemer med klokken i det siste.
Jeg var overbevist om at Mr. Morgan var involvert,
men måtte vente på innrømmelsen, noe han har gitt i detalj, så takk.
For hva?
- At du sa hva som skjedde. - Jeg har ikke sagt noe.
- Fortalte han deg noe? - Ja.
Faen.
Cupp vil snakke med deg.
Jeg visste at Tripp var der på grunn av den unge detektiven, men det var alt.
Jeg visste at han ikke ville fortelle meg noe mer.
- Ved pianoet? - Ja.
Men han er pratsom.
Noen ganger må man bare legge til rette for det.
George McCutcheon. Selveste George McCutcheon.
Bare tuller. Jeg vet at dere er tre.
Står til, George?
Bare én Tripp. Takk Gud for det, ikke sant?
Har du sett detektiven? Ligner litt på Indiana Jones.
"Verdens beste detektiv."
Jeg skal visst møte henne her.
Hun har plaget meg, George. Jeg har ingenting med dette å gjøre.
Med A.B., ingenting.
Fyren kom til rommet mitt og var helt rabiat, men det er alt.
Du ser rart på meg.
Kan jeg si deg noe, G? Ok?
Jeg var drita under middagen den kvelden.
Du pleide sikkert å feste.
Ja da, du skjønner det.
Jeg hadde min egen jævla fest.
Fordi drittbroren min ikke inviterte meg til den med australierne som kan feste.
Jeg gikk til rommet i enden av gangen
for å være i fred fra alle drittsekkene, og så sloknet jeg.
Sloknet som et lys.
Og da jeg våknet...
Vi er kompiser. Dette blir mellom oss, ikke sant?
Ok. Da jeg våknet,
lå A.B. Wynter på gulvet ved siden av meg, steindød.
Jeg bare: "Faen!"
Jeg friker ut fordi jeg nettopp kranglet med fyren på rommet mitt,
og en liksom-elektriker vet at vi har kranglet.
Jeg går ut i gangen
og ser den drita butlerdama, men jeg tror ikke hun så meg.
Så jeg går inn igjen og henter A.B.
Jeg er ikke stolt av det. Ok, George?
Ikke stolt, men jeg løfter ham opp og drar ham ned hele gangen.
Jeg vet ikke hvor jeg skal. Jeg drar ham til spillrommet og lar ham ligge der.
Jeg løper til det andre rommet igjen og får øye på det jævla blodet.
Jeg tar litt maling. Ja, seriøst.
Og jeg maler over det som en jævla ekspert.
Adrenalinet gjør deg bedre. Og det viser seg at jeg kan male!
Så jeg er ferdig, ok? Det er over.
Jeg ser ned på gulvet og får øye på et jævla nøkkelknippe,
og jeg bare: "Hva faen?"
Så jeg løper jævlig fort ned gangen.
Men lettbeint som en panter, for jeg vil ikke vekke moren til Elliott.
Jeg legger nøklene tilbake i A.B.s lomme, og der er det en papirlapp.
Jeg tok den ut. Det var et selvmordsbrev, for faen.
A.B. tok livet av seg.
Faen!
Jeg hadde tabbet meg ut. Jeg skulle aldri ha flyttet ham.
Hva gjør jeg nå? Drar ham tilbake?
Hva om noen ser meg? Dessuten er jeg dritings.
Det var da jeg tok et dårlig valg.
For jeg holder på å bli gal. Hjerte som en hamster.
Greit, dette må se ut som et selvmord.
Så jeg går inn på konditorens kontor.
Jeg vet at jævelen har knivene sine der.
Jeg låner knivene hans til alt mulig.
Som da jeg kuttet beltet på en morgenkåpe. Jeg tok kniven og bare saget i vei.
Uansett, jeg tok kniven og gikk tilbake til rommet,
og jeg gjorde den jævla ugjerningen.
Kuttet håndleddene, slapp kniven, la lappen tilbake og stakk.
Og det var alt jeg gjorde.
Som jeg sa,
jeg har absolutt ingenting med noe av dette å gjøre.
Jeg tror ikke hun dukker opp. Fint å snakke med deg. Snakkes.
- Det er en stor... - Hva?
- Pisspreik! - Har du brukt knivene mine?
- Mamma? - Drittbror?
- Jeg skal vise deg en drita butler. - Liksom-elektriker?
Det er helt sykt, Tripp.
Kanskje du skulle invitert meg på middagen.
Gjorde Tripp det?
Drepte Tripp A.B. Wynter? Jeg vil ikke svare på det spørsmålet ennå.
Men jeg vil si at Mr. Wynter ikke ble drept her.
Han hadde faktisk vært død i nesten 20 minutter
da Tripp dro ham ned gangen.
Igjen står vi overfor det samme spørsmålet vi begynte med.
Fra hvor og av hvem?
Og denne gangen er det enda mer utrolig og uventet.
Fra hvor?
Fra der nede.
Den kvelden fant Kylie Minogue blod i Lincoln-værelset.
Jeg tror Mr. Wynter ble dratt inn i Lincoln-værelset, men bare midlertidig.
En pust i bakken for den som hadde dratt ham fra det gule ovale rommet,
og som skulle bære ham opp trappen til rom 301.
Hvorfor sier jeg at han ble dratt?
For det var det du sa... under ed.
Jeg så ned gangen og så ham dra et lik ut av det gule ovale rommet.
Så, fra det gule ovale rommet, men av hvem?
Og du så hvem, Mr. Doumbe.
Etter råd fra advokat...
Du trenger ikke si det.
Hvem så du dra Mr. Wynter ut av det gule ovale rommet?
Ham!
Bruce Geller, den gretne, men ganske likendes ingeniøren
som hadde kranglet med Mr. Wynter og Tripp den kvelden,
og som Lilly så i det gule ovale rommet 30 minutter senere.
Men da du så ham, dro han A.B. Wynter ned gangen.
Hvorfor?
Vel... Det er mer komplisert.
Bruce trodde at han dekket over
en forbrytelse som kvinnen han elsket hadde begått,
Elsyie Chayle.
Fy søren.
De hadde et forhold,
og under statsmiddagen møtte Bruce en fortvilet Elsyie her
etter hun hadde kranglet med Wynter i det gule ovale rommet.
Mens Wynter var i rommet, prøvde Bruce å trøste henne,
men hun ville ikke høre.
Jeg skal drepe ham.
Bruce forlot Elsyie her...
...gikk ned gangen til heisen,
men så, bekymret for henne, snudde han seg
og så Elsyie løpe ut av det gule ovale rommet.
Da han gikk inn i rommet selv, fant han Mr. Wynter død.
Så, som enhver god mann ville gjort, ryddet han opp,
inkludert å flytte Mr. Wynter ut av rommet.
Det var det Doumbe så.
Det er viktig å tilføye at Elsyie har et helt annet perspektiv.
Hun tror at Bruce drepte Mr. Wynter.
Hun insisterer på at da hun kom tilbake,
var Mr. Wynter allerede død, og hun så ikke Bruce da hun gikk.
Bruce hadde sine egne problemer med Mr. Wynter,
og hun visste han var sint for måten Wynter hadde behandlet henne på.
Uansett, om du tror på Bruce eller Elsyie...
- Elsyie. - Elsyie.
Bruce!
Uansett, Bruce dro Mr. Wynter til Lincoln-værelset,
etterlot ham der mens han gikk og teipet døren til rom 301
for å gjøre det lettere å komme inn med Mr. Wynter.
Og han bar ham opp og la ham der.
Jeg vet du gjorde det fordi du dro ham ned hit.
Og er antakeligvis den eneste som klarer å bære Mr. Wynter opp trappen.
Og det var dine nøkler Tripp fant i det rommet.
Og dermed
er vi her,
hvor alt begynte.
For jeg tror det var i dette rommet at Mr. Wynter ble drept.
Det betyr at ett spørsmål gjenstår.
Hvem gjorde det?
Det må være ham. Bruce, ingeniøren.
- Det kan være henne. - Nei.
Jeg tror heller ikke det, Margery.
Men det er en av dem, ikke sant? Bruce eller Elsyie?
Du har gjort det veldig dramatisk.
Takk. Ja, det var det jeg trodde.
Det må være Bruce eller Elsyie. Men da jeg tenkte det,
vurderte jeg også på det motsatte, som man alltid bør gjøre.
Hva om det ikke var Bruce eller Elsyie? Kan begge fortelle sannheten?
Drepte ingen av dem Mr. Wynter?
Mens Elsyie sto ved skapet, og Bruce sto ved heisen,
kan en tredje person ha drept Wynter i det gule ovale rommet?
Er det mulig?
- Ja! - Nei!
Hva mener du med "en tredje person"?
- Hvem? - Hvordan kom de seg inn?
Gjennom den døren.
- Kan noen ha gjort det? - Noen gjorde det.
Ham.
Den tredje mannen.
Han sa han var i det rommet.
- Jeg hørte ham i det rommet. - Og jeg så ham komme ut av rommet.
Jeg har immunitet.
Jeg visste det!
Hele det "jeg er bare en dum selger som liker australiere,
og som snublet inn i Det hvite hus".
Han er fyren fra den filmen.
Ed Norton, Et spørsmål om skyld. Bra film.
Det er bare skuespill. Han er full av dritt.
Han er en leiemorder.
Og jeg jobber for deg.
Bare tuller.
Den var god.
Ikke sant?
Han er den neste Russell Crowe.
Jeg har vurdert muligheten for at det var Mr. Doumbe.
Doumbe innrømmet at han var i rommet. Han kunne gått hit, drept Mr. Wynter
og gått tilbake til rommet og ringt moren.
Tante.
Det er mulig, og jeg avskriver det ikke. Men la oss anta at det ikke er Mr. Doumbe.
Bare et øyeblikk. Kan det være noen andre?
Noen som må være enda mer presise.
En fjerde person kommer inn i det rommet
før Mr. Doumbe går inn i dette rommet, etter Elsyie er gått,
og dreper Mr. Wynter før hun kommer tilbake.
Er det mulig?
- Ja! - Nei!
Nei!
Umulig, ikke sant?
Og likevel, selv som jeg anerkjenner
den tilsynelatende umuligheten, kan jeg ikke gi slipp på det.
For da jeg var i dette rommet i går kveld, oppdaget jeg ting. Merkelige ting.
En stor klokke mangler på peishyllen.
Det mangler en vase. Blomster brent av gift.
Ting som ikke kan forklares av Bruce, Elsyie eller Mr. Doumbe.
Ting som tyder på tilstedeværelsen av enda en person.
Men du har en person her.
To personer, tre personer. Og om du trenger en fjerde, kast ham inn.
Ikke greit.
Hvorfor jobber du så hardt med noe så utrolig usannsynlig?
Et utmerket spørsmål, Mr. Hollinger.
- Virkelig? - Ja.
Det overrasker meg like mye som deg.
Det er spørsmålet en fuglekikker stiller om alt hun ser.
Hvorfor? Hvorfor skulle jeg vurdere det?
Hvorfor skulle jeg gå for den mest skandaløse, ekstreme,
mest usannsynlige av alle mulige løsninger på mysteriet?
Og mitt svar til dere er...
...vandreduen.
Er det svaret?
Ikke svaret jeg forventet.
Vandreduen var en gang den mest tallrike fuglen i verden.
Tidlig på 1800-tallet var det milliarder av dem.
Milliarder. Og sent på 1800-tallet var de nesten utryddet.
Man trodde de var det i naturen.
Og så, i 1907, ble en liten flokk sett i Virginia.
Det var den siste troverdige observasjonen av en vandredue.
Vet dere hvem som så de fuglene?
Du.
1907.
Ham.
Alexander Hamilton.
- Er du helt idiot? - Hold kjeft.
Teddy Roosevelt.
President Teddy Roosevelt var den siste personen
som så en vandredue i naturen.
Han kunne ikke tro det. Det virket umulig.
Det trosset all logikk.
En god fuglekikker, og Teddy Roosevelt var dyktig,
ser etter kontekst, forstår forhold og historie.
Det du ser må gi mening, og flokken med ville duer ga ingen mening.
De var utryddet.
Men du må også stole på deg selv fordi du vet hva du ser,
selv om alt annet sier: "Nei, det er ikke det."
Dere vet det. Han vet det. Jeg vet det.
Vet hva?
At morderen kom gjennom den døren med et glass med gift, paraquat.
At morderen prøvde å få Wynter til å drikke det, og han gjorde det,
bare litt, og kastet resten på blomstene ved siden av ham og brente dem.
At morderen kastet en vase, men bommet.
At vasen knuste i veggen,
og at skårene fra vasen traff Mr. Wynter i pannen.
At morderen så tok en stor klokke fra peishyllen,
det største, tyngste, mest tilgjengelige drapsvåpenet i rommet,
og slo Mr. Wynter i hodet og drepte ham.
Det vet jeg.
- Men det er umulig. - Det er utrolig. Ikke umulig.
Det er umulig.
- Kom noen inn i rommet før Mr. Doumbe? - Ja.
Så inn hit da Mr. Wynter var alene etter krangelen med Elsyie?
- Ja. - Og drepte A.B.?
- Ja. - Og så? Hvor gikk de?
- Ut døren. - Det var folk på den andre siden.
Mr. Doumbe var der og snakket med moren.
- Ikke den døren. - Hvilken da?
- Herregud. - Faen.
Den døren.
- Jeg ser den fortsatt ikke. - Fordi den ikke er der.
Ikke nå lenger.
Men på drapsnatten var det en dør der. En passasje inn til traktatrommet.
Jeg må ha sett den selv, men den gjorde ikke inntrykk.
Selv da jeg var her tidligere i dag og oppdaget andre merkelige ting,
overså jeg det.
Først da jeg innså at malerier hadde blitt flyttet,
og dette var hengt opp her for å dekke et større område,
forsto jeg det.
At døren var bygget igjen, skjult, erstattet av denne veggen.
En dør som gjør det umulige mulig, og gjør hver eneste av dere til mistenkte.
- Nei! - Nei!
Igjen, for faen? Kom igjen.
- Absolutt ikke. Ikke jeg. - Ja.
Jo, dere!
Alle sammen.
Det at noen kunne snike seg inn, drepe Mr. Wynter,
og så snike seg ut den døren, betyr at dere alle kunne gjort det.
Selv du. Og du.
Og du.
For om jeg tar feil, var det definitivt en av dere.
Ingen her har et godt alibi i det korte tidsrommet Wynter ble drept.
Og det at du gjorde andre bisarre og fæle ting senere
betyr ikke at du ikke gjorde dette.
Det øker faktisk sannsynligheten for at du drepte ham.
Det virket som at dere ville drepe ham. Alle kranglet med ham den kvelden.
- Faen ta deg! - Det virker som du har noe imot meg.
- Se, knust glass. - Jeg skal ikke slutte.
Det er min dessert, og den skal serveres på min måte!
Mr. Wynter, jeg ber deg.
Dere skrek til ham.
Hva?
Dere truet ham.
Du holder kjeft, for faen.
Dere snakket åpenlyst om å drepe ham.
Han kan ikke sparke meg om han ikke er her lenger.
Noen sa til og med at dere skulle drepe ham.
Jeg skal...
...drepe ham.
Og så gjorde en av dere det.
Så si meg,
hvem stengte døren?
Jasmine Haney fikk døren stengt.
Jeg så det bli gjort, og jeg syntes det var rart.
Siden presidenten og Mr. Morgan ikke bor her lenger,
spurte jeg og fikk vite at det var Jasmine.
Skulle du nevne det, Ms. Haney?
Nei, Ms. Cupp.
Detektiv.
Tror du jeg har noe med dette å gjøre?
Du ville ha jobben mer enn noe annet. Du følte han forrådte deg.
Du kranglet med ham. Så, ja.
Kanskje.
Stengte du døren?
Ja.
Det var ikke min idé.
- Det var en ordre. - Fra hvem?
Han ringte meg og ba meg ta meg av det.
- Hvem? - Ham.
- Ham? - Hva?
Det er løgn.
Perry, det er løgn.
Perry?
Ja. Jasmine?
- Detektiv Cupp. - Ringte du ikke?
- Ringte Ms. Haney for å stenge en dør? - Ja.
- Nei, hva snakker du om? - Du ringte meg. Jeg snakket med deg.
Dette er andre gang du nekter for å ha ringt noen.
Jeg vet at det ikke skjedde. Hun lyver.
Og agent Rausch løy
da hun sa du ba Secret Service forlate tredje etasje under statsmiddagen?
Han ringte klokken 21.22.
Ja, det er sinnssykt!
Perry, vær så snill.
Ja.
Jeg er enig.
Hadde du problemer med A.B.?
Hva? Nei. Hvorfor spør du om det?
Nei, ikke egentlig.
- Det var ikke meg, Ms. Cupp. - Detektiv.
- Du må tro meg. - Det må jeg ikke.
Det er en fugl på tapeten på soverommet.
Ser nesten ut som en riksetrost.
Jeg vet ikke om det er det, men det hadde vært passende.
Riksetrosten er en meget flyktig fugl,
men ikke på den vanlige måten. Den er ikke bare vanskelig å se.
Den er vanskelig å identifisere.
Den kalles en riksetrost, men den er ikke en rikse og ikke en trost.
Sangen høres nesten ut som buktaleri, som om den kommer fra et annet sted.
Kanskje
det ikke var deg.
Kanskje det var en ordre.
Kanskje noen ringte.
Kanskje det ikke var deg.
Kanskje det var noen som lot som de var deg,
etterlignet stemmen din mens de skjulte sin egen.
Det er mulig.
Dette...
...er...
...vanskelig.
Det var meg.
Hva?
Jeg gjorde det.
Jeg fikk døren stengt. Jeg etterlignet Elliott.
Jeg er flink til det. Det vet du.
Elliott er ubesluttsom. "Vel, det er... det er vanskelig."
Jeg gjorde det.
- Hva? - Hvorfor?
Mr. Wynter og jeg hadde kranglet tidligere den kvelden, om den kvelden.
Han sa stygge ting om meg.
I kampens hete tok jeg dagboken hans og rev ut en side.
Jeg angret etterpå. Jeg lette etter ham senere.
Det var da jeg hørte krangelen mellom ham og Elsyie her inne.
Jeg gikk, men kom straks tilbake fordi den var så høylytt.
Og da så jeg ham.
Der.
Død.
De hadde drept ham.
Hvem?
De to.
- Nei! - Nei!
Begge var i rommet.
Det skjedde akkurat som du sa. Hun og Wynter kranglet.
Hun kastet en vase på ham og bommet. Den kuttet ham.
Bruce kom inn etter det og slo ham med klokken.
Det sa de.
Hva med giften?
Den var til mannen hennes. Han ødela livet hennes.
Han ville få meg sparket og ødelegge livet mitt.
- Hun planla å drepe ham. - Jeg ville drepe ham!
Det var det hun sa.
Hun gikk til skuret da hun antok at ingen var der,
og hun fant giften.
Hun ringte Mr. Wynter fra skuret for å si at hun var forsinket med Lincoln-værelset,
Da hun kom opp hit noen minutter senere, og Wynter konfronterte henne,
og hun innså at hun ville miste jobben, klikket hun.
Det var da hun kastet vasen. Giften kom etterpå.
Det var ikke mye blod, så de ville få det til å se ut som selvmord.
Det var hans idé.
De iscenesatte det, akkurat som du sa.
Eller nesten. De tok et glass fra naborommet.
Helte litt gift i munnen hans.
- Så kastet de resten i blomstene. - Det er forjævlig.
Jeg så to glass.
Den andre var mitt. Jeg trengte en drink.
På grunn av lappen.
Jeg ante ikke min arme råd.
Jeg syntes synd på dem.
Det høres sikkert rart ut, men hun virket så
forskremt.
Hun har en datter.
Han prøvde bare å beskytte henne.
Siden jeg rev ut av Mr. Wynters dagbok så ut som et selvmordsbrev.
Det var ikke det, men det så sånn ut.
Jeg innså at det kunne hjelpe dem å selge historien.
Jeg ga dem lappen.
Han stakk den inn i Mr. Wynters dressjakke og bar Wynter vekk.
Han kom ned igjen og ryddet opp. Jeg hjalp ham.
Plukket opp deler av vasen, støvsugde.
Du glemte glassene.
- Det ble gjort feil. - Og klokken?
Han sa han kunne bli kvitt den.
Så fant de på historiene sine. Akkurat motstridende nok.
Og døren.
Hvorfor stenge den?
Panikk.
Da du var i fjerde etasje, var jeg ikke bekymret.
Jeg trodde alt ville forsvinne.
Men da du kom ned hit før du dro, ble jeg bekymret.
Da du hadde dratt, var jeg redd du ville komme tilbake.
Eller noen andre.
Jeg ville bare at rommet skulle se annerledes ut.
Føles annerledes.
Jeg prøvde å beskytte dem.
Jeg synes synd på Mr. Wynter.
Og jeg synes virkelig synd på dem.
Likevel...
Unnskyld.
- Et blunk. - Ja.
Se etter det. Blunket.
Hva?
Du var så nære.
Så nære.
Jeg er så uventet imponert over deg.
Så smart. Så kvikk.
For en utrolig forestilling.
I dag, den kvelden,
så mye mer djevelsk enn jeg kunne forestilt meg.
Hva er det som foregår?
Du klarte det nesten. Jeg ville nok skjønt det.
Men du var nære.
Kun avslørt av spørsmålet fuglekikkere alltid stiller.
Hvorfor? Hvorfor stengte du døren? Kun for å føle deg bedre?
- Du trengte noe bedre enn det. - Jeg...
Fordi det var en annen grunn. Fordi du skjulte noe.
Noe med fingeravtrykkene dine. Noe som beviser at du drepte A.B. Wynter.
- Detektiv Cupp! - Jeg er lei for dette, president.
Fy faen!
Jeg må ringe pappa.
Hvorfor?
På grunn av klokken.
Hvorfor gjorde du det, Lilly?
Jeg kan ta det, med mindre...
Jeg kan starte, og så kan du hoppe inn?
Hun gjorde det fordi hun hater deg. Og da mener jeg deg, president.
Men jeg mener egentlig alle.
Huset. Det faktiske huset.
Det fysiske rommet. Har dere sett det blå værelset?
Man gjør ikke slikt med mindre man hater stedet.
Men også huset som en idé.
Som en institusjon. Hun hater det.
Historien. Tradisjonene. De ansatte. Hva det representerer.
USA, antar jeg. Hun hater det, og hun hatet Mr. Wynter mest av alt
fordi han representerte det
og sto i veien for henne, og det hadde han gjort lenge.
Han saboterte velvære-julen.
Hun ville fornye Det hvite hus. For henne betydde det å rive det ned.
Og han elsket og brydde seg om huset,
om menneskene og rørene og kunsten og budsjettene.
Og han brydde seg om deg, president. og deg, Mr. Morgan,
og vanlige amerikanere som kom fra hele landet på besøk,
og det synes hun var skikkelig teit.
Er jeg flink?
Hun drepte Wynter fordi hun hatet ham, men også fordi hun fryktet ham.
Hvorfor? Dette er grunnen.
Fordi den kvelden fant hun ut at han skulle avsløre henne.
Det var krangelen Gomez hørte fra Wynters kontor.
Det var ikke Harry Hollinger. Det var Lilly Schumacher.
Hun fortalte det nettopp. Hun innrømmet det.
For det er det geniale i dette komplottet mot Bruce og Elsyie.
Mye av det hun sa var sant. Hun og Wynter kranglet.
Han sa stygge ting om henne. Hun rev en side fra dagboken.
- Det skjedde. - Hva mener du med "avsløre"?
At han skulle fortelle deg og Mr. Morgan om alle egoistiske og absurde overtramp
hun hadde gjort, som dere sikkert ikke visste om,
og som han omhyggelig hadde dokumentert i dagboken sin.
Alle løgner og uriktige fremstillinger,
sløsing og dårlig oppførsel sto her.
- Og det skremte henne. - Unnskyld meg.
Jeg er lei for det. Virkelig?
Er det alt? Er det alt du har?
Ja, vi kranglet. Jeg innrømmer det. Vi kranglet.
Alle kranglet med A.B. Han var opprørt, og det var jeg også.
Du tror jeg ville drepe ham
fordi han skulle avsløre min "dårlige oppførsel"?
Seriøst?
Jeg driter i hva han sier til Perry og Elliott.
De ville aldri trodd på ham over meg. Slik funker ikke verden.
For det andre, jeg bryr meg ikke.
Jeg er rik. Her er en hemmelighet. Rike folk gir faen.
Jeg kommer ikke til å savne lønnen på 114 000 dollar eller hva faen det er,
som jeg gir til veldedighet.
Jeg gjør dette som en offentlig tjeneste.
Ok, dere?
Så spark meg.
Jeg tror det kommer til å skje, så takk.
Og du har noen gode poeng. Det har du virkelig.
Men det var ikke bare din dårlige oppførsel.
Wynter skjønte at han trengte mer, og det var lett å finne.
Det er et par sider i dagboken som jeg ikke skjønte noe av først.
Det er bare masse tall og bokstaver, nesten som en gåte,
sikkert med vilje for å skjule arbeidet.
Men jeg klarte å tyde det
fordi jeg er veldig flink til å løse gåter.
Det var alle pengene du underslo.
Stjal.
Hvor får du penger fra? Du har ikke budsjettet.
Hvor kommer de fra?
Fra en annen haug med penger. Sånn fungerer penger.
Du er rik, men her er en annen ting om hvordan verden fungerer.
Rike folk stjeler penger hele tiden. Av og til er det derfor de er rike.
Jeg tipper tyveriet ditt hadde mer
med latskap, arroganse og forakt for systemet å gjøre, men hvem vet?
Og det var ikke bare penger.
Disse tallene?
Det er alle de ulike lover og etiske regler
Mr. Wynter visste at du hadde brutt når du sikret kontrakter,
byttet tjenester med ulike leverandører,
inviterte folk inn i Det hvite hus,
folk som rådet deg til å flytte rundt på gjestene under en statsmiddag.
Jeg tror Wynter konfronterte deg på kontoret.
Jeg skal fortelle dem alt!
Og jeg tror du virkelig brydde deg.
Det var derfor du prøvde å ta dagboken.
Jeg tror at da du gikk ut av kontoret og sto i gangen
og leste siden som du rev ut ved et uhell, bestemte du deg for å drepe ham.
Iscenesette selvmord.
Ville du ha drept ham hvis du ikke rev ut siden
og innså hva du kunne gjøre?
Kanskje. Det er umulig å si.
Og irrelevant.
Alle kriminelle handlinger har motiv og mulighet.
Og du så en mulighet.
Problemene ville forsvinne om Wynter forsvant,
da kunne du gjøre om alle rommene og sparke alle, og det ville vært supert,
og da trengte du ikke å sitte i en opplyst rettssal i to år
mens din gode advokat fikk noe av det til å forsvinne.
Dette var lettere. Og morsommere.
Og smart. Og det var det.
Det ble avgjort.
Alt annet vet vi.
Du ledet det giftfrie, kjemikaliefrie, bevisste landskapspleie-initiativet,
hva enn det er,
så du gikk til skuret med glasset som knuste,
plukket opp Emilys søsters lille kopp, fylte den med paraquat, bra valg,
ringte Wynter og sa: "Møt meg i det gule ovale rommet.
La oss snakke om dette. Beklager." Du sa det du måtte, og han sa ja.
Om fem minutter.
Selv om jeg tror at han visste at noe fælt kunne skje,
akkurat som fugler kan føle
endringer i barometertrykket når en storm kommer.
Jeg er død før kvelden er omme.
- Du ringte Secret Service som Elliott. - Han ringte 21.22.
- Og ba dem rydde etasjen. - De ba oss gå.
Så bar du giften inn i stuen,
ventet på at Elsyie skulle gå, før du kom inn med drinkene dine.
Whisky til deg, paraquat og whisky til A.B.
Så ga du ham siden fra dagboken hans.
Selvmordsbrevet.
Du så ham putte det i lommen, og så satte du i gang.
Prøvde å sjarmere.
Jeg tviler på at det fungerte, men Wynter var ikke kynisk.
Han trodde nok ikke at noen kunne være så onde,
men han hadde sett mye, visste mye om smålighet, ondskap, arroganse,
sikkert mer enn vi kan forestille oss,
men likevel var han villig til å la tvilen komme deg til gode.
Det kostet ham livet.
Wynter drakk giften, innså umiddelbart hva det var
og kastet resten på rosene,
men paraquat virker raskt og er meget smertefullt,
og han ble satt ut av spill.
Du vet sikkert ikke så mye om gift, men antageligvis nok
til å vite at det han drakk ikke ville drepe ham, så du kastet vasen.
Du bommet, men det satte han enda mer ut, så du tok klokken og avsluttet det.
A.B. var død, men nå måtte du være rask.
Du tok klokken og flyktet gjennom passasjen,
men den fordømte klokken, ikke sant?
Hva gjør man?
Den er stor og rar, blodig og sprukket.
Du kunne ikke ta den med eller sette den fra deg.
Så kom Elsyie og Bruce inn og fant liket,
og du trodde ikke at de ville mistenke hverandre.
Secret Service kunne dukke opp når som helst å avsløre deg.
Så du gjemte klokken i skapet i passasjen,
ventet på at de gikk, før du løp ut gjennom traktatrommet og ned hovedtrappen.
Og du var fri.
Du gikk ned til festen igjen, men den klokken tæret på deg.
Hva om de finner den?
Etter hvert som tiden gikk, og det ikke var noen som nevnte et lik,
og tro meg, det må man gjøre om man finner et lik i Det hvite hus,
spesielt under en statsmiddag,
bestemte du deg for å se hva som foregikk. Eventuelt flytte klokken.
Men det var ingenting oppe. Ingen Wynter. Ingen ødelagt vase.
Bare ingeniør Bruce Geller
som så etter en lekkasje fra Tripp Morgans rom.
Hva i helvete foregikk? Var Wynter i live? Hva hadde skjedd?
Du var forvirret og bekymret, og det var det alle så fra da av.
Jeg lette etter ham overalt, i alle rom.
- Hun virket urolig. - Bekymret.
Ikke panisk, bare bekymret.
- Det jeg så... - Jeg har ikke funnet A.B.
Ja, det viser seg at du er en god skuespiller,
men det var ikke derfor.
Du hadde panikk.
Da jeg kom, og detaljene om hva som hadde skjedd med Mr. Wynter
begynte å komme ut, at han hadde tatt livet av seg i spillrommet,
ja, det var ufattelig, ikke til å tro, men det var fantastisk.
Du hadde sluppet unna.
Da jeg tok etterforskningen ned til tredje etasje,
som du sa, begynte du å bli litt bekymret, men jeg var snart borte,
og da tok du det siste grepet for å skjule beviset,
forsegle det, forhåpentligvis for alltid.
Det var en genial plan, og du fortjener skryt,
men det varte bare så lenge
på grunn av den bisarre kommunikasjonen og beklagelige oppførselen
til så mange andre i huset.
Dette var et lagarbeid.
Du skylder dem mye.
Selv om du hater dem.
Dette er mannen som døde.
Her i dette rommet.
Dere har fortalt mye om ham.
Man kan lære mye om noen fra det han skriver og gjør.
Han var en komplisert person,
mangelfull og vanskelig, veldig lojal,
smart og omtenksom,
enormt irriterende og uendelig sjenerøs i sine tanker.
Han hadde lidd i livet, og han hadde holdt ut,
og det er synd jeg ikke fikk møte ham.
Han elsket dette huset. Jeg kjente ham ikke, men jeg vet det.
Elsket de som jobber her, respekterte dem, forsto dem,
satte pris på dem, så dem, så hvem de var, hvor de kom fra,
hva de hadde ofret for å være her, hvorfor de var her.
Det spørsmålet igjen. Hvorfor?
Hvorfor er de her? Hvorfor var han her?
For deg, president.
Og deg, Mr. Morgan.
For alle her.
For oss alle.
For ham var det ikke oss mot dem. Virkelig ikke. Det var bare oss.
Ett hus. Én familie.
En ufullkommen gruppe som prøver å få det til å fungere.
Han trodde på det.
Jeg er bare detektiven,
men jeg synes at dette er virkelig verdt å tro på.
Og hun tror ikke på det.
Og det er derfor hun virkelig suger.
Og hun er en morder.
Jeg er fortsatt litt usikker på hvem som har jurisdiksjon her,
så hvem det enn er, ta henne med.
- Det er meg. - Ja. Slapp av.
Nei, det er byråets ansvar.
- Lilly Schumacher. - Lilly Schumacher.
Hun var ikke engang på min topp tre.
Jeg hadde sveitseren, saltfyren og vannfyren.
Og du?
La meg gjette.
- Ja. - Jeg satset alt.
Hva med Harry?
- Hva med ham? - Spilte han noen rolle i dette?
Nei. Tripp Morgan hadde rett. Han er en drittsekk.
- Ok, så... - Han var utrolig ufin mot Mr. Wynter.
Han prøvde å få meg av saken.
Han gjennomsøkte Wynters kontor.
Jeg tror det var mer fordi han var engstelig enn noe annet.
Men konspirasjonsgreiene var bare tull. Beklager, senator.
Det går fint. Møtet er lukket.
Men han fikk meg faktisk tilbake og lot meg løse dette.
Folk er kompliserte.
Hvorfor prøvde hun å felle Bruce og Elsyie?
Det var et langskudd.
- Hun visste at jeg var på sporet av henne. - Når visste du det?
Da jeg visste det. Det var ikke en gåte.
På et tidspunkt går du fra å ikke vite til å vite.
Til å skjønne det. Når er det? Jeg vet ikke.
Jeg ble mistenksom da hun sa
hun så Elsyie og Wynter krangle i det gule ovale rommet.
Jeg var i gangen og så ham krangle med noen i det gule ovale rommet.
- Elsyie sa at døren var lukket. - Han ba meg lukke døren.
Hun hadde ikke grunn til å lyve, og det stemte med det folk sa om Wynter.
Han prøvde alltid å ta uenigheter bak lukkede dører.
Han likte ikke å krangle offentlig.
Han forsøkte å unngå det. Han tok deg til siden, lukket døren.
Hvordan kunne Lilly se dem fra gangen om døren var lukket?
Det var mistenkelig.
Det var fordi hun så på fra stuen hvor hun blandet giften sin.
Og da Jasmine sa ordren om å stenge døren
kom fra Elliott, fikk jeg følelsen av at det var Lilly.
Jeg hørte parodien hennes, og jeg mistenkte aldri Elliott.
Og så blunket hun.
Ikke på grunn av klokken,
men fordi hun sa at Bruce la lappen i Wynters jakke.
Lilly var ikke i spillrommet da jeg fant lappen den kvelden.
Hun visste ikke hvor den var
med mindre hun så Wynter legge den der selv, noe hun gjorde.
På tide å dra?
Flyet går om tre timer.
- Reagan eller Dulles? - Dulles.
Da bør du dra snart.
Takk, detektiv Cupp. Jeg har gjort dette veldig lenge.
Jeg har aldri møtt noen som deg.
Jeg har noe til deg.
Til turen. Ikke åpne dem her.
Jeg synes synd på de andre på flyet.
Takk.
For alt.
- Jeg må stoppe innom en plass. - Er du sikker? Har vi tid?
Vi har tid.
Fem minutter.
Jeg løste drapet.
- Det ved siden av? - Ja.
Flott. Jeg trodde du kom på grunn av Clive.
Nei.
Betyr det at min sønns mann flytter inn igjen?
- Presidenten i USA? - Ja.
Ja.
- Det har vært så hyggelig her. - Jeg er lei for det.
Hvem gjorde det?
Vent, ikke si det.
Den hovne jenta med holdningen?
Ja.
Du kunne bare ha spurt meg.
- Detektiv Cupp. - Jeg får dem til å sende opp vodka.
Du er god.
Det er jeg.
Den beste.
TIL MINNE OM ANDRE BRAUGHER
Tekst: Silvia Alstad