- Üdvözlöm! - Jó napot!
- Már nem vagyunk messze. - Hát jó.
Jól ismeri az új munkaadóimat?
Nagyon is jól.
Kedvesek?
- Úgy gondolom. - Vannak gyerekeik?
Igen, számos.
Ez a Bridgerton-ház.
- Ismeri? - Mindenki ismeri a Bridgerton-házat.
Leszállunk a kocsiról, és gyalog folytatjuk?
Rövid séta lesz.
Értem. Pontosan milyen rövid?
Olyan rövid, hogy az új munkahelye ott van, ahol lakom.
Ahol időm felét töltöm, míg helyettesítem a vikomtot.
Nem dolgozhatok önnek!
Anyámnál fog dolgozni, akit szeretni fog.
Hova megy?
Őszintén köszönöm az utat és az ajánlatát, de máshol keresek állást.
Valóban?
Írtam pár barátomnak, de a nejeiknek azt mondták, ne alkalmazzák önt.
Akkor… visszatérek vidékre, ahol kevésbé válogatósak.
Mi lesz, ha ott sem talál semmit?
Vagy egy olyan alakhoz kerül, mint Cavender?
Ha tudtam volna, hogy ide hoz, Cavenderéknél maradtam volna.
Nos, ezen a héten van pár teendőm a birtokkal kapcsolatban,
de nem áll szándékomban az útjában lenni.
Ez egy nagy ház.
Alig látjuk majd egymást.
Csak segíteni próbálok. Különösen, mivel úgy tűnik, nincs más választása.
Semmit sem tudok arról, amiről a barátai feleségei beszélnek.
Ez biztos valami félreértés.
Hát persze.
Ismerem önt,
Sophie.
Csak nem az én fiam az, aki mestere lett az eltűnés művészetének?
Szervusz, anya!
Lady Bridgerton! Örülök, hogy megismerhetem.
Sophie Baek, hölgyem.
Megbocsátana egy pillanatra?
- Mrs. Wilson, a házvezetőnő. - Üdv, Mrs. Wilson!
Nem jött meg a levelem?
De, de megjöttél, mielőtt megkaptad volna a válaszomat, s abban sajnos az állt,
hogy nincs üres állás. És Mrs. Wilson hallott olyan pletykát,
miszerint a lány nem megbízható.
Anyám, én nem adok a pletykákra. Én megbízom a lányban.
- Megmentette az életemet. - Megsérültél?
- Már gyógyul, hála Sophie-nak. - Mi történt?
Hosszú történet, de jól vagyok,
és Sophie-nak sürgősen állás kell.
Szerencsés, hogy ide került.
Úgy tudom, megmentette a fiam életét.
Roppant hálás vagyok, hogy ott volt a szükség idején.
Igazán semmiség.
Van esetleg ajánlólevele az előző munkaadójától?
Nekem… Nincs, az…
Az előző munkaadója igen szívtelen volt.
Phillip Cavender.
Nos, sosem kedveltem azt a fiút.
Akkor meséljen a képzettségéről!
Épp mondtam Mrs. Wilsonnak, hogy ismerem a friss divatot.
- Takarítok, foltozok, olvasok, írok… - Beszél franciául.
- És latinul. - Nahát, ez igazán kivételes.
A lányaim hasznát vehetik egy szobalánynak.
Eloise-ra ráférne az ösztönzés, Hyacinthnek jól jönne egy társ.
Akkor hát el is dőlt. Mrs. Wilson, elkíséri Sophie-t a szobájába?
Köszönöm, Lady Bridgerton.
Mr. Bridgerton!
A BRIDGERTON CSALÁD
Kedves, drága olvasó!
A portréfestészet művészete abban rejlik,
hogy alanyait úgy ragadja meg, ahogyan a mindennapokban mutatkoznak…
miközben engedi felszínre derengeni a mélyben izzó finom árnyalatokat is.
Az efféle részletek megragadása figyelmes szemet kíván,
és messze meghaladná e szerző türelmét,
hisz az én figyelmes tekintetem most Benedict Bridgerton lépteit követi,
aki végre visszatért a társaság köreibe.
Ismét vadászunk.
Whistledown tévedni fog Mr. Bridgerton szándékait illetően.
Bár legalább már nem untat bennünket azokkal a fárasztó Cselédháborúkkal.
Agatha?
Ám a portré csupán egyetlen pillanatot ragad meg az idő folyamából,
s hogy vajon Mr. Bridgerton jelenlegi portréja
jelez-e részéről bármiféle különös érdeklődést a házassági piacon,
abban e szerző bizonytalan marad,
hisz a társaságba való visszatérés mindig
számos csábító alkalmat kínál az elkalandozásra.
A pártfogoltjai Miss Bridgerton és Miss Hyacinth.
A szobáik arra vannak.
Miss Bridgerton mindig egy könyvet búj,
és betegséget színlel, hogy kerülje a társasági életet.
Miss Hyacinth viszont
már négyszer próbált titokban beosonni egy bálra.
Mosoda.
Konyha.
A zselé csaknem kész, Mrs. Wilson.
És Gregory?
Mindjárt ideér.
A tervezettnél előbb, persze.
Figyelem,
ő itt Sophie, a szobalány.
John.
Inas. Kérsz egy zselét?
Nem. Köszönöm, nem.
Végre valaki, aki ellen tud állni John bájainak.
- Azt hiszem, jó barátok leszünk. - Nekem is jól jönne egy barát.
Hol dolgoztál utoljára?
Hasonló helyen?
Nem, ahol életem nagy részében dolgoztam, csak nyolcan voltunk.
Nyolcan?
És ki végezte a takarítást, foltozást, mosást, súrolást?
Nos, én csináltam mindent.
Vagy úgy.
A zselé elkészült.
- Segítek bevinni. - Ez nem az ön dolga, Sophie.
Jól jönne a segítség. Őszintén.
De jó látni téged! Megváltoztál.
Gyere ide!
Nem voltál te alacsonyabb?
Talán magasabb, de torzonborz.
Az Etonban a legjobb, hogy lánytestvérek nem jöhetnek.
Gregory!
- Hiányoztál! - Üdv itthon!
Észrevettetek bármi változást?
Sötétebb a hajad?
Valaki készen áll az első borotválkozásra.
Hívjátok a borbélyt, mielőtt kinő egy újabb szál!
A kedvenc zselédet készíttettem el.
Zselé? Az ízlésem finomodott.
Most a skót tojást és az erős teát szeretem.
Igazán érett.
Jól van. Mindenki jöjjön a szalonba teázni!
…az út. Hosszú volt? Nos, most már itthon vagy.
Mielőtt bemennénk, még nem szóltam egy fontos dologról:
azért tértem vissza, hogy megleljem az ezüst ruhás hölgyet.
Azt hittem, lemondtál róla.
Nem adnám fel ilyen könnyen.
Elhatároztam, hogy megtalálom,
bár ez nehéz, ha az illető nem akarja, hogy megtalálják.
Talán az első találkozás botrányos jellege miatt
diszkrétebb megközelítésre van szükség.
Mrs. Wilson összegyűjtheti a bál hölgyvendégeinek miniatúráit.
Köszönöm.
És a másik cseléd, akiről írtam? Ő is ugyanolyan alkalmas.
Ha elvégzi a munkát, jöhet.
A fiamnak, aki lelkesen feleséget keres, bármit.
Ez a hölgy nagyon kedvesnek tűnik, és sötét haja van…
- Nem ő az. - Nem?
Biztosan?
- Miss Sophie! - Hazel!
Annyira aggódtam érted!
Nincs miért aggódni. A mennyei gondviselés!
Aki ebben az esetben Mr. Bridgerton.
Megígérte neked, hogy munkát talál nekem.
Hála az égnek, tartja a szavát!
Hamarosan beszélünk.
Két, két, há'. Há', két, há'.
Négy, két, há'. Öt, két, há'.
Nagyon jó, Miss Hyacinth.
Hét, két, há'. Nyolc, két, há'.
Figyelned kell, hogy haladok, Eloise.
Egyszer sem néztél ide.
Mert ha mama azt hiszi, a lépéseid figyelése ösztönöz rá,
hogy finomítsam az enyémeket, csalódni fog.
Talán jöhet egy kis pihenő.
A gondolat, hogy a leckéid hatással lennének rám, merő ostobaság.
Nekem kéne rád hatnom!
Miért kell egyikünknek befolyásolnia a másikat?
Ha nem akarod nézni az óráimat,
felolvashatnék a balerinákról szóló könyvemből.
- Megmutathatom a szalagjaimat. - Nem akarok balerinákról olvasni.
Nem akarok kérőkkel beszélni,
de ha a párta megköveteli, hogy fiatal rokonokat kísérjek,
míg szalagokról és balerinákról fecsegnek, azt nem hiszem, hogy elviselem.
Honnan tudod, hogy nem fog tetszeni a könyv?
Marie Salléról szól.
Híres a saját lépéseiről. Igazi úttörő volt a tánc világában.
Én olvastam azt a könyvet.
Látod?
Most olvas valamit?
Edgeworth Gyakorlati oktatását. A bátyja kunyhójában vettem kölcsön.
Nem olvastam.
Az Ennuit olvasta?
Igen, bár jobb szeretem, ha női perspektívából ír.
Elmés megjegyzés. Valamikor könyveket kellene cserélnünk.
Jó reggelt!
Szeretnél egymagad gyakorolni a zongorán?
Nem, nem ezért…
John?
Igen?
- Elnézést. - Bocsáss meg!
Minek köszönhetem ezt a meglepetést?
Semmi különös. Én…
Csak azt akartam,
hogy spontánul…
teázzunk kettesben.
Mit szólsz?
A szellemek beszélnek.
Azt mondják nekem…
Négy.
Ez nem lehet! Biztos láttad.
Adottságom van hozzá.
Ha az „adottság” ravasz kis trükköt jelent.
Ha valóban van hetedik érzéked,
elmondhatnád, kik az új szomszédaink.
Azt hiszem…
ez én vagyok,
miután hozzámentem egy jómódú úriemberhez.
Láttam egy hölgyet jönni-menni, de a ház urát sose.
A nő talán egy jómódú szerető.
A szeretők nem ezen a környéken laknak, Celia.
Az úri társaság nem szívesen közösködne egy afféle házzal.
És ön, Sophie?
Van valami rejtett tehetsége?
Ó, én…
Hacsak a foltozást nem tartja tehetségnek, mást nem mondhatok.
Jöjjenek! Fel kell készítenünk a hölgyeket Lady Danbury vacsorájára.
A kocsik lassan készen állnak, hölgyem.
Köszönöm.
Mrs. Wilson?
Asszonyom?
Mrs. Wilson!
Nekem… Azon tűnődtem…
- Éhes, asszonyom? - Nem.
Az étvágyam…
Szeretnék, nos…
Szeretnék… teázni,
de nem tudom, hogyan tehetném.
- Készíthetek meghívókat, ha… - Nem olyan teára gondoltam.
Egy…
esti teázásra valakivel… kettesben.
Hogy szervez ilyet az ember?
Azt javaslom, hogy legyen itt.
Elküldöm a szolgálókat, szabad estét kapnak,
és csupán én maradok, hogy segítsek a ruháival.
- Bizalmasan lehetnek. - Bizalmasan?
- Ismeri a gyerekeimet. - Elmehetnének estére?
Régóta unszolom Francescát, hogy tartson egy családi vacsorát.
Én meg… lehetnék beteg?
Lehetne.
Asszonyom, gondoskodom róla, hogy bármily esti teázás
teljesen észrevétlen maradjon.
Köszönöm, Mrs. Wilson.
Mindenki iszik teát, asszonyom.
Igen, ez igaz. Mindenki iszik teát.
Az életet élni kell.
Rendkívül fess, bátyám.
Ó, jó estét, Sophie!
Mr. Bridgerton!
Bocsásson meg!
- Elnézést. Tán reggelig itt leszünk. - Sajnálom. Igazán.
Hogy érzi magát az új helyén?
A húgaim nem fárasztják ki túlságosan?
Nem, egyáltalán nem.
Kellemesen meglepőnek találom őket.
Az jó.
Azt hiszem.
Még mindig haragszik rám, amiért idehoztam?
Nem.
Mindenki olyan szívélyes volt.
Sőt, köszönetet kell mondanom,
hogy állást szerzett Hazelnek.
Ó, természetesen.
- Elmegy Lady Danbury vacsorájára? - Nem.
Csak a hölgyeknek szól, hál' istennek.
- Talán nem kedveli ezt a Lady Danburyt? - Dehogynem.
Csak hát…
Nos, amikor A Kunyhómban voltunk,
emlékszik, hogy megkérdezte, éreztem-e magam valaha nem odaillőnek?
Mindegy is.
Segítségre szorul?
Csúszós kis gomb, és a komornyikom sehol.
Szabad?
Meg is van.
Köszönöm, Sophie.
Mondja csak, Lady Bridgerton!
Benedict megtalálta az ismeretlen hölgyét?
Ő a szabad szellemű lump, akiről Whistledown írt?
- Úgy van. - Sejtettem.
Kiváltság egyenest a szerzőtől tudni.
Látta az álarcosbál szinte minden hölgyvendégének miniatúráját,
és biztos benne, hogy egyikük sem az.
Talán ön nyeri a királynéval kötött fogadásukat.
Miszerint Benedict ebben a szezonban nem nősül?
Abba őfelsége kényszerített bele.
Ha kutatásunk bármit jelez,
Lady Whistledown bölcsebb nálam, hogy erre fogadott.
Tényleg bölcs Lady Whistledown?
Vagy nem vált…
Nem váltam pusztán bábuvá őfelsége és a társaság
minden ambiciózus mamája kezében?
Nos, Benedict hogyan írja le ezt a fiatal hölgyet?
Szeretnék kutatni utána. Jól jönne, ha lenne célom.
Imádnám érte, ha megtenné,
és te legalább annyit tudsz, ha nem többet, mint én.
Édesem,
nem rendeznél családi vacsorát?
Nem időszerű, hogy lássuk az új otthonotokat?
Én…
nem tudom, készen állok-e rá.
Nem tudom, Johnnal készen állunk-e.
Akkor egy hét múlva?
- Úgy lesz elég időd? - Igen, nagyon intelligens.
Franciául, latinul és koreaiul.
A könyveink több mint felét elolvasta.
Kiről beszélsz?
Az új szobalányom rendkívüli.
Sophie az én szobalányom is.
Szokatlan oktatásban részesült szobalány létére, nem?
Páratlan. Többet tud a művészetről bármely fivérünknél,
és a tudományokhoz is van érzéke.
Mire koccintsunk?
Talán Benedict gombjára,
mivel ma este több figyelmet kap, mint bármelyikünk.
Benedict gombjára!
Hogy haladsz a jelmezbálos hölgy keresésével?
Anya mondta Penelopénak, és ő nekem,
hogy ismét vadászatba kezdtél, de nem megy túl jól.
Neked, Penelopénak és anyánknak igaza van.
Ha őszinte vagyok, oly régóta csak emlék él bennem róla,
hogy alig tudom felidézni a külsejét.
Benedict!
Örülök, hogy újra a városban vagy.
- Emlékszel Miss Virginiára? - Persze. Örvendek.
- Részemről az öröm. - Elnézést!
- A barátaid? - Igen, mindketten.
Hiscox vidéken mesélte, hogy szeretőt tart,
és igen szerelmesek egymásba.
Az efféle életmód kicsit sem érdekel.
Anthonynak volt szeretője, tudod?
- Kate előtt, persze. - Igen?
Engem sem érdekel.
De gyakori dolog. Az itt levő férfiak fele tart szeretőt.
Házasságot rang szerint kötünk, de nem mindig úgy szeretünk.
Nekem kell még egy kör.
Asszonyom, Mrs. Wilson szólt, hogy keres.
Sophie!
Kérem, jöjjön! Üljön le!
Szeretném, ha teázna velem.
Régóta vágyom kifejezni hálámat, amiért megmentette a fiam életét.
Ez kedves, de csak a munkámat végeztem.
Nem, akkor nem nekünk dolgozott. Jöjjön!
Megnyerte a legnehezebben lenyűgözhető Bridgertont.
Eloise folyton önről beszél.
Azt mondja, nagyon olvasott.
Mesélne kicsit magáról?
Mit szeretne tudni, asszonyom?
Kezdhetnénk azzal, hogy hogyan kötött ki vidéken
egy olyan művelt ember, mint ön.
Abból a faluból származik, mint Cavenderék?
Nem.
Aylesburyben nőttem fel.
A hölgy, akinél dolgoztam, megengedte, hogy részt vegyek a gyermekei óráin.
A Cavender-házba már később kerültem.
És ahol azelőtt szolgált? Volt valami oka, hogy eljött?
A ház úrnőjével végül összeütközésbe kerültünk.
Erről nem szeretnék beszélni, ha megengedi.
Hát jó.
- És a Cavender-házból mentek A Kunyhómba? - Igen.
Nem állt szándékunkban,
de vihar tört ki, és Mr. Bridgerton sérülése miatt
nem utazhattunk tovább.
Remélem, nem volt unalmas önnek így kettesben összezárva lenni.
Crabtreeék természetesen ott voltak.
De semmiképp nem volt unalmas.
Sőt, életem egyik legboldogabb hete volt.
Mindig is látni akartam azt a vidéket.
És a családja még mindig Aylesburyben él?
Sajnos mindkét szülőm elhunyt.
Értem.
Ezt sajnálattal hallom.
Sophie, tudom, ezt átmeneti állásnak szánta,
de ha szeretné, hogy állandó legyen, maradnia kéne.
A lányok nagyon megszerették. Nos, mindannyian.
Köszönöm, Lady Bridgerton.
- Megfontolom. - Helyes.
És most kérem,
egyen a süteményből!
Melegen sokkal jobb.
Van benne valami, ami miatt meg akarom óvni.
Szinte olyan, mintha Sophie menekülne valami elől.
- Mondja, mit gondol Alice Mondrichról? - Ó, fantasztikus nő.
Örültem, hogy eljött este, pláne, hogy segít Benedict hölgyét keresni.
Úgy gondolja, talán van egy jelöltje.
Most még tovább vizsgálódik.
Akkor még jobban kedvelem.
Violet!
Bajban vagyok.
Van egyfajta ajándékom Mrs. Mondrich számára,
de ha őt ajándékozom meg vele, inkább magamnak adok ajándékot,
és tudom, hogy ez önzőség, de nem akarhatok magamnak valamit?
Olyan rossz az?
Ártani fog ez Mrs. Mondrichnak?
Épp ellenkezőleg. Jót tesz neki. Nem fog tetszeni neki, de előnyére válik.
Mindazonáltal
úgy vélem, nekem még inkább előnyömre válik majd.
Gyakran aggódom, hogy önző dolog magamnak akarni valamit,
de igenis akarok
bizonyos dolgokat, amik meg is illetnek.
Önt is megilletik.
Nem önzőség, ha valamit magának akar.
Joga van olyan boldognak és szabadnak lenni, amilyen lenni akar.
Annyi mindent tett olyan nagyon sokakért, Agatha!
Kiérdemelte a boldogságot.
Úgy van.
Az életet élni kell.
Feljebb? Lejjebb?
Nekem jónak tűnnek.
Szeretném, ha minden pont jó lenne, mielőtt bárkit meghívunk.
Elárulod nekem valaha, mi vezérelt arra, hogy felkeress
a múlt reggel?
Bocsánatot kérek.
Nem tudom, mi ütött belém.
Én sem tudom, de… meglehetősen élveztem.
Igen?
Nos, a magánéletünkben visszafogtam magam az irántad való tiszteletből
és a kényelmed érdekében,
de ha szeretnéd, hogy…
kifejezőbbek legyünk együtt, annak örömmel eleget teszek.
Azt hiszem, ennek… eleget teszek
én is.
- Elnézést, épp indultam. - Ne!
Vagyis nem muszáj elmennie.
Legalábbis miattam nem.
A csillagokat csodáltam,
vagyis próbáltam.
Itt kevesebb van, mint A Kunyhómnál.
Igen.
Mintha Mayfairben valamelyest elhalványulna a természet szépsége.
Hiányoznak a vidéken töltött napjaink.
Jó éjt!
Kérem, ne menjen el!
Nem akarom.
Az édesanyja megkért, hogy maradjak itt tartósan.
És marad?
Gyerekkorom óta álmom, hogy egy ilyen családhoz tartozhassak.
Még dolgozni is álom ilyen helyen.
Ön… többet érdemel,
Sophie.
Nem tudom, hogy bölcs dolog-e maradnom.
Mert…?
Mert…
Ha maradni kíván,
nem akarom kockára tenni a helyzetét.
Nem.
Jó éjt, Mr. Bridgerton!
Őfelsége kedveli a mély pukedlit,
és majd én beszélek a nevünkben.
Csak akkor beszéljen, ha szólnak önhöz!
Nem tudtam, hogy egy egyszerű tea ennyi előkészületet igényel.
Felség!
Ugye emlékszik Mrs. Alice Mondrichra,
akinek a legidősebb fia a Kent-birtok örököse?
Mrs. Mondrich, mondja el őfelségének, amit nekem mondott!
Felség,
van egy szomszédom, akire pontosan illik a hölgy leírása,
és egy kis utánajárás után úgy vélem, ő lehet az a hölgy.
Igen?
És ezt elmondta Lady Bridgertonnak?
Levélben tájékoztattam Lady Bridgertont éppen ma reggel.
Reméljük, helyes az elmélete, Mrs. Mondrich.
Felség?
Igen.
Úgy vélem, lehetne ő az új udvarhölgyem.
Köszönöm, felség.
Ön…
Most visszavonulhat.
Épp időben érkezett a teára
és az új Whistledownra.
Kedves, drága olvasó!
Olybá tűnik, az utóbbi időben
Mayfair Nagy Cselédháborúi
végre elcsendesedni látszanak,
és e nyugalom közepette
az úri társaság új intrikákra éhezik.
Sok találgatás született arról,
vajon melyik előkelő család készül a Bridgerton-ház szomszédságába költözni.
De az igazat megvallva
e sorok szerzője az efféle szóbeszédet meglehetősen áporodottnak találja.
Nem vágyik az ember ennél valami… izgalmasabb csemegére?
Zavarok?
Soha.
Lady Danbury üzent. Mrs. Mondrichnak van egy szomszédja.
A haja sötét, az álarcosbál után elhagyta a várost, de most visszatért,
és a nővéreivel állítólag sosem vettek táncórákat.
Ez pompás!
Biztosan ő az.
A neve Miss Hollis.
Miss Hollis?
Engedelmeddel meghívom őt és az édesanyját teára,
és te betévedsz, persze véletlenül.
És talán a legjobb, ha elkerüljük az álarcosbál vagy a kesztyű említését.
A báj és a kecsesség megtestesítője leszek.
Vigyázat!
Hó!
Új üzlethelyisége van,
és az idei szezonban a ruhái lélegzetelállítóan szépek.
Nos, elmehetünk, de a papának ne szólj!
Ó, elnézést kérek! Nem tudtam, hogy társaságod van, anya.
Benedict, hadd mutassam be Lady Hollist és a lányát, Miss Hollist!
Csatlakoznál hozzánk?
Vidéken nőtt fel?
A kettő között ingázunk.
A szezonban persze mindig itt vagyok,
de olyankor hiányzik a friss levegő.
Igazán szeretem a szabadságot, amit a vidék ad.
Könnyebb önmagunknak lenni
a társaság vizslató tekintete nélkül.
És melyek az egyéb érdeklődési körei, Miss Hollis? Szeret úszni?
Úszni?
Igen.
Például egy tóban,
ahol nyugodt és sekély a víz,
vagy a tengerben,
ahol minden végtelen és mély.
Ez szinte rejtvénynek hangzik, Mr. Bridgerton.
Módfelett szeretek úszni.
Különösen a tengerben. Gyerekkorunkban sok nyarat töltöttünk a francia partokon.
Igen? Beszél franciául?
Néhány tanárom szerint a kiejtésemen van mit javítani,
túl gyorsan mozog az állkapcsom.
Én ezzel szívesen vitatkoznék.
Szerintem tökéletesen beszél. Aki mást mondott, az bolond.
- Szóval Franciaország? - Igen.
Colin sokszor járt Franciaországban. Szerinte csodás.
- Tán egyszer megmutathatná. - Igen.
Kér még valaki teát?
Hol van Hazel vagy Celia?
Elfoglaltak, ezért ragaszkodtam hozzá, hogy segítsek.
Miss Hollis, kér még teát?
Ha nem túl nagy gond.
Franciaországban hol is?
Azt mondják, Párizsban kellemes az idő. Nagyon napos.
Gondolom, a parton.
Rengeteget utaztunk.
Dél-Franciaország kissé meleg.
Ó, igazán nem kérek többet.
A nemjóját!
Benedict!
Bocsásson meg, olyan… Bocsásson meg!
Hagyja!
Hozok egy másik csészét.
Elég késő van már, nem?
De igen.
Talán mennünk kéne.
Ma este családi eseményre vagyunk hivatalosak.
Káprázatos az otthonuk.
Régi álmom volt, hogy eljövök a Bridgerton-házba.
De hát itt volt az álarcosbálon, igaz?
Terveztem, de sajnos megbetegedtem, és nem jöhettem el.
Talán a sok álarc miatt azt hitték, itt voltam.
Nos, örülök, hogy ma valóra válthattuk ezt az álmot.
Mr. Bridgerton!
Segíthetek?
Ne bolondozzon!
Sophie, bocsásson meg!
Nem tudtam, hogy ön szolgál fel teát.
Mit számít az? Ön úriember.
Az urak hölgyekkel találkoznak, én cseléd vagyok, aki utánuk takarít.
Ez a dolgok rendje.
De…
ezt nem kell végignéznie.
Igazán nem segít, amikor ilyeneket mond.
Pláne, ha telebeszéli a fejem olyan balgaságokkal, mint tegnap, épp itt.
Nem áll szándékomban Miss Hollisnak udvarolni.
- A közelébe sem ér… - Mégis minek?
Miért van mindig itt?
Mindennap, bárhová fordulok, ön ott van.
Ez eddig életem legjobb állása,
de nem maradhatok, ha ön itt él, és tönkreteszi ezt.
Tönkretesz mindent.
Az agglegények nem a legénylakásaikban laknak?
Talán mostantól több időt kellene ott töltenem,
ha az ön kényelmét szolgálná.
Talán igen.
Kérem!
Akkor elmegyek,
és igyekszem minél ritkábban visszatérni.
Köszönöm.
Meggondolatlanság lenne, ha nem tenné meg.
Mit?
Hogy közeledik Miss Hollishoz.
Elragadónak tűnt.
A tökéletes fantázia.
Hogyne, uram.
Így jó is lesz.
John!
Francesca?
Igen?
Tudod, nem muszáj ezt tenned.
Mit?
Nem kell színlelned a kedvemért.
Nem érted el a csúcspontot, ugye?
Nem.
Valóban.
És hazudtam neked. Eddig sem.
- Soha. - Francesca!
És biztos, hogy ezért nem várok még gyermeket.
Bocsáss meg, nem tudom, mi bajom.
Nincs semmi bajod.
Mit éreztél a…
Színlelt csúcspont előtt?
Hát…
kellemes…
bizsergető érzést.
Melegséget.
Jó.
Nos, számomra,
amikor együtt vagyunk,
ez nem csak azért van, mert gyerekekre vágyom.
Amikor együtt vagyunk, úgy érzem, közelebb utazom hozzád,
a testemben, persze, de…
a szívemben is.
Bármit is kívánsz az életben, mindig azon leszek, hogy megadjam neked.
Gyerekeket.
Csúcspontokat.
De azt is remélem, tudod, hogy pont jó vagy így,
ahogy vagy.
Pont jók vagyunk most így, ahogy vagyunk,
és a többire előttünk áll a világ minden ideje.
Mindjárt jön már.
Nem beszél, mióta utoljára látta önt.
Így viselkedik, ha dühös,
és tudom, hogy rám nem haragszik.
Nem, nem haragszik.
Korai látogatás ez, Lady Danbury.
Én…
el akartam magyarázni.
- Nincs mit magyarázni. - Valaki elmagyarázhatná.
Nem akarok a királyné udvarhölgye lenni.
Hát ez…
Várj, nem akarsz udvarhölgy lenni?
- Miért? - Mert nem akarok.
De miért? Tudja egyáltalán, miért?
Vagy azért mond nemet, mert nem kérdeztem meg, vagy mert fél?
Nem kérdezett meg. Csak őfelsége elé vetett.
Mert nyugodtnak kellett lennie.
Eluralkodott volna önön a félelem,
és odabent elutasította volna élete legnagyobb ajándékát.
Ajándék?
Ahogy mondtam, az udvarhölgyi státusz megtiszteltetés,
amiről a legtöbben csak álmodnak.
Én nem álmodtam róla.
Nem álmodott a Kent-házról sem, mégis itt van.
Nem kell valamiről álmodnia egy igenhez.
Csak lehetőséget kell kapnia, hogy bebizonyítsa, érdemes rá,
és ön érdemes rá, Alice.
Pontosan ön az, akire szüksége van.
Figyelje csak, ahogy vitázik velem! Ahogy nem hátrál meg!
Ön intelligens, és kiváló jellemű.
Én nem ebből a világból való vagyok.
Pontosan. Nem ebből világból való.
Ön más, és talán jobb is attól, hogy állt már a másik oldalon.
Én is voltam a másik oldalon, de amint beléptem,
onnantól csakis megállíthatatlan voltam,
és ön is megállíthatatlan lehet a királyné mögött állva.
Nézze a világot, amit segítettem neki létrehozni!
Ön más, mint azok az udvarhölgyek.
Nem vár majd. Kihívja őt. Megmondja neki az igazat.
Észben tartja, hogy ő a királyné,
de nem mindig bánik majd vele királynéként.
Erre van szüksége.
Ezzel vívhatja ki a barátságát.
Én nem akarok…
A királyné barátja?
Nem léphetek a helyébe, Lady Danbury.
Nem arra kérem, hogy lépjen a helyembe.
Arra kérem, hogy szolgálja a királynéját, az országát, és vívja ki a saját helyét.
Azt mondom, Alice,
hogy emelkedjen fel.
Francesca azt mondta, nem jössz a mai vacsorára,
és tegnap este sietve hagytad el a Bridgerton-házat.
- Összefügg a kettő? - Egyszerűen egyedül akarok lenni kicsit.
Sajnálom, hogy Miss Hollis nem a te ezüst ruhás hölgyed.
Semmi baj.
Azt hiszem, ideje feladnom a keresést.
Az se biztos, hogy létezik.
Talán nem is,
legalábbis nem úgy, ahogy te elképzelted,
és talán ezért vonzódtál hozzá ennyire.
Mindig az elképzelt dolgokat hajszoltad.
Igazán ügyes, ahogy felvidítasz.
Nem. Mindenki fut az elképzelt dolgok után.
Még mindig azt várom, hogy valamelyik sarkon feltűnik az apád.
De azt is tudom, hogy a valóságból fakad a szerelem.
A valóság táplálja a szívedet.
Álmodozni jó dolog, de Benedict, az elképzelt dolgokat csupán hajszolhatod.
Lesznek mások, akikkel megtalálod majd a szikrát.
Az úri társaság ifjú hölgyei. Ezüstben vagy másképp.
Bízz bennem!
Direkt vesztettem abban a körben, mert tudtam, hogy veszítek.
Te aztán… lenyűgöző vagy.
Tudom, épp szünetet tartanak,
de ehelyett szeretném, ha szabad lenne az estéjük.
A családtagok Kilmartinéknál vannak, vagy más dolguk akadt,
de önök itt nem maradhatnak. Mindenki menjen el a házból!
Rendben.
Sophie!
Talán végre ideje, hogy velünk gyere a kocsmába.
Szerintem megyek.
Kit győztem meg, hogy eljöjjön?
Igen!
Sophie!
Mrs. Wilson,
elmondanám, hogy úgy döntöttem, maradok a Bridgerton-házban.
Ennek nagyon örülök.
Igazán nagy becsben tartják itt.
Mondjunk valamit?
Köszönöm, hogy eljöttetek. Sajnálom, késett ez a meghívás,
de azt akartuk, hogy minden pont jó legyen.
És a dolgok most pont jók.
- Azt hittem, anyánk is jön. - Úgy van. A ma este az ő ötlete volt.
Állítólag beteg.
- És Benedict? - Talán ugyanaz a betegsége van.
Nem gondolod, hogy Francesca mindent tökéletesen megszervezett?
Bár saját otthonom lenne már!
Ne kezdj megint a női tudományokról, lakberendezésről
és a házasságról beszélni, mert nem bírom már!
Tudod,
mostanság úgy látom, téged mindenki érdekel, csak én nem.
De kezd úgy tűnni, hogy valójában csak saját magad érdekel.
Uram, jött még egy vendég.
Remélem, hiányoztam nektek.
Michaela! Mi az ördögért hajtasz kocsit?
Úgy tűnik, a kocsisom gyomra nem bírja a hosszú utakat.
- Hozzon neki vizet és egy vödröt! - Igenis!
Milyen csodás meglepetés!
Tényleg? Úgy festesz, mint aki szellemet látott.
Gyere ide!
Szabad!
Mrs. Wilson azt mondta, új helyen szolgálsz fel teát.
Ez új.
Úgy van.
Ha jól értem, ez azt jelenti…
Én vagyok a tea, amit elfogyasztasz.
- Nem kell sietnünk. - Vetkőzz le!
Ma este szabadok vagyunk!
- Az biztos is. - Olyan jó móka!
A szobámban hagytam a pénztárcámat.
A kocsmában találkozunk.
Sophie?
Hát ön mit…
Azt hittem…
Elmegyek, ha azt kívánod.
De az igazság az,
hogy azért maradok távol, mert felemésztesz.
A szemem téged keres minden szobában.
Ver a szívem, ha a közelben vagy.
A valóságod lebilincselőbbé vált, mint amilyen fantázia valaha is lehet,
és nem tudok nélküle élni.
Benedict!
Komolyan mondtam, hogy jobbat érdemelsz,
és eltökélt vagyok, hogy megadjam, sőt, többet is.
Sophie,
légy a szeretőm!
Jössz, Sophie?
Rád várunk!
Egy bölcs ember egyszer azt mondta:
színház az egész világ,
s mind színészek vagyunk benne.
Bizony, a régóta játszott szerepeket idővel fojtogatónak érezhetjük.
Na? Mi az?
Semmi. Csak…
boldog vagyok.
De mi történik, ha valaki új játékba kezd?
Vajon valami váratlan születik belőle?
- Készen állunk? - Épp ideje volt!
Vagy valami…
Mindig is a Grosvenor Square-en akartam lakni.
Üdv újra itt, asszonyom!
…olyan szörnyűség, ami a rémálmainkat is felülmúlja?
A feliratot fordította: Büki Gabriella