-Hej. -God dag.
-Det är inte långt kvar nu. -Då så.
Känner ni min nya familj väl?
Väldigt väl.
-Är de snälla? -Det tycker jag.
Har de barn?
Ja. Många.
Det här är Bridgerton House.
-Känner du till det? -Alla i stan gör det.
-Ska vi gå vidare till fots? -Det är en kort promenad.
Jag förstår. Hur kort?
Så kort att ditt nya arbete är där jag bor.
Där jag bor delvis medan jag sköter viscountens affärer.
-Jag kan inte arbeta för er! -Du arbetar egentligen för min mamma.
Vart ska du?
Jag tackar för skjutsen och erbjudandet, men jag hittar en annan plats.
Hur då?
Jag skrev till några vänner, men deras fruar vägrar anställa dig.
Då återvänder jag till landet där de är mindre kräsna.
Och tänk om du inte hittar något. Eller om du hittar någon som Cavender.
Hade jag vetat att arbetet var här hade jag aldrig lämnat dem.
Jag har vissa saker att sköta den här veckan,
men jag ska inte komma i din väg.
Det är ett stort hus.
Vi behöver knappast ses.
Jag försöker bara hjälpa dig, eftersom du har få andra alternativ.
Jag vet inte vad era vänners fruar talar om.
-Det måste vara ett missförstånd. -Självklart.
Jag känner dig,
Sophie.
Är det inte min son, mästare i konsten att försvinna?
Hej, mamma.
Lady Bridgerton. Trevligt att träffas.
Sophie Baek, frun.
Ursäktar du oss ett ögonblick?
-Jag är fru Wilson, hushållerskan. -God dag.
Fick du inte brevet?
Jo, men du kom tillbaka innan du fick svaret.
Tyvärr har vi ingen ledig plats för tillfället.
Och fru Wilson har hört rykten om att hon inte är att lita på.
Mamma, jag lyssnar inte på rykten. Jag litar på henne. Hon räddade mitt liv.
Är du skadad?
-Jag mår bättre, tack vare Sophie. -Vad hände?
Det är en lång historia, men jag mår bra, och Sophie behöver verkligen arbete.
Du har visst räddat min sons liv, Sophie.
-Jag är så tacksam att du hjälpte honom. -Det var så lite.
Har du något introduktionsbrev från din förra arbetsgivare?
-Jag… Nej, det var… -Hennes senaste arbetsgivare var elak.
Phillip Cavender.
Jaha. Honom har jag aldrig gillat. Berätta om dina färdigheter.
Jag sa precis till fru Wilson att jag kan mode.
-Jag kan städa, laga, läsa, skriva… -Hon talar franska.
-Och latin. -Oj, det var ovanligt.
Mina döttrar kunde kanske behöva en kammarjungfru.
Eloise behöver sig en knuff, och Hyacinth en följeslagare.
Då säger vi så. Fru Wilson, visar du Sophie hennes rum?
Tack, lady Bridgerton.
Herr Bridgerton.
FAMILJEN BRIDGERTON
Högst ärade läsare, porträttkonsten går ut på
att fånga modellerna som de ser ut i verkliga livet,
samtidigt som den låter det som gömmer sig under ytan skina igenom.
Att fånga sådana detaljer kräver en uppmärksam blick
och skulle vara bortom undertecknads tålamod.
Min uppmärksamma blick är fäst på Benedict Bridgertons många resor.
Han har äntligen återvänt till societetslivet.
Jakten är igång igen. Whistledown har fel om herr Bridgertons avsikter.
Hon har åtminstone slutat tråka ut oss med det tråkiga tjänstefolkskriget.
Agatha?
Men ett porträtt fångar bara ett ögonblick i tiden.
Och om det nuvarande porträttet av herr Bridgerton
har någon särskild betydelse för äktenskapsmarknaden
är undertecknad osäker på.
Att återvända till societeten medför många tilltalande distraktioner.
Dina skyddslingar, fröken Bridgerton och fröken Hyacinth, har sina rum där.
Fröken Bridgerton läser alltid,
och låtsas vara sjuk för att slippa tillställningar.
Fröken Hyacinth, å andra sidan,
har försökt smyga in på baler inte mindre än fyra gånger.
Tvättstugan.
Köket.
Gelén är nästan klar, fru Wilson.
-Och Gregory? -Snart här, frun.
Tidig som vanligt.
Allihopa. Det här är Sophie, kammarjungfrun.
John. Lakej. Vill du ha lite gelé?
Nej, tack.
Äntligen någon som kan motstå Johns charm. Vi ska nog bli goda vänner.
Jag behöver också en vän. Var arbetade du senast, Sophie?
Ett liknande hus?
Nej, i huset där jag arbetade längst var vi bara åtta.
Åtta?
Vem städade, lagade, tvättade och borstade?
Det gjorde jag.
-Då så. Gelén är klar. -Jag kan hjälpa till att bära.
-Det är inte ditt jobb, Sophie. -Jag behöver faktiskt hjälp.
Vad roligt att se dig. Du ser annorlunda ut.
Kom.
-Var du inte kortare förut? -Han är längre men lika klen.
Det bästa med Eton är att man inte får ha systrar där.
-Gregory! -Vi har saknat dig!
-Ser ni något annorlunda? -Är håret mörkare?
Någon behöver raka sig för första gången.
Skicka efter barberaren innan han får ett till.
Jag lät laga din älsklingsgelé.
Gelé? Jag har finare smak nu. Jag föredrar skotska ägg och starkt te.
Vad moget.
Då går vi till salongen och dricker te.
Var det en lång resa? Nu är du hemma.
Innan vi går in har jag glömt att nämna en viktig sak.
Jag är här fast besluten om att hitta damen i silver.
Har du inte gett upp?
Jag ger inte upp så lätt.
Jag tänker hitta henne,
men det är svårt att hitta någon som inte vill bli hittad.
Med tanke på ert skandalösa första möte krävs kanske ett mer diskret sätt.
Jag ber fru Wilson ta fram miniatyrer av alla unga damer på balen.
Tack. Och det andra hembiträdet. Hon är precis lika duktig.
Kan hon arbeta är hon välkommen.
För en son som vill hitta en fru gör jag vad som helst.
Hallå!
Den här damen ser trevlig ut. Och hon har mörkt hår.
-Det är inte hon. -Inte? Är du säker?
-Fröken Sophie! -Hazel!
-Jag var så orolig för dig. -Oroa dig inte. Himlen ger.
Eller herr Bridgerton, i det här fallet. Han hade lovat dig att hitta jobb åt mig.
Tack och lov att han höll sitt ord.
Vi pratar mer senare.
Två, två, tre. Tre, två, tre.
Fyra, två, tre. Fem, två, tre.
Mycket bra, fröken Hyacinth.
Sju, två, tre. Åtta, två, tre.
Du ska se på när jag lär mig, Eloise. Du har inte tittat en enda gång.
Om mamma tror att det ska inspirera mig ska hon bli väldigt besviken.
Vi tar en kort vila.
Att dina lektioner skulle påverka mig i det minsta är en befängd idé.
Jag borde påverka dig.
Varför behöver någon påverka den andra?
Om du inte vill se på mina danslektioner kan jag läsa för dig om ballerinor.
-Eller visa min samling vackra band. -Jag vill inte läsa om ballerinor.
Och inte tala med friare.
Men om jag ska behöva agera förkläde åt yngre släktingar,
och lyssna på pladder om ballerinor så klarar jag nog inte det.
Hur vet du att du inte skulle gilla boken? Den handlar om Marie Sallé.
Hon uppfann egna steg och var en danspionjär.
Jag har läst boken.
Där ser du.
Läser du något just nu?
Edgeworths Praktisk bildning. Jag lånade den i er brors stuga.
Den har jag inte läst. Har du läst Ennui?
Ja, men jag föredrar hennes kvinnliga perspektiv.
Det har du rätt i. Vi får byta böcker någon gång.
God morgon.
-Ämnar du öva på pianot i enrum? -Nej, det är inte…
John?
Ja?
-Ursäkta. -Förlåt mig.
Vadan denna överraskning?
Inget. Jag… Jag ville bara…
…spontant…
…dricka te tillsammans.
Ska vi?
Andarna talar.
De säger…
Fyra.
-De är omöjligt. Du måste ha tittat. -Jag har gåvan.
Om gåvan är ett slugt trick.
Om du verkligen är synsk kanske du kan berätta om våra nya grannar.
Jag tror…
Det är jag, som har gift mig med en välbärgad gentleman.
Jag har sett en dam komma och gå men ingen man.
Hon kanske är en välbärgad älskarinna.
Älskarinnor bor inte i det här området, Celia.
Societeten vill inte ha med sådana hus att göra.
Än du då, Sophie? Har du några dolda talanger?
Åh, jag…
Om ni inte ser lagande som en talang, har jag inget att rapportera.
Kom.
Vi måste klä damerna för lady Danburys middag.
-Vagnarna är snart klara, frun. -Tack.
-Fru Wilson? -Ja, frun.
Fru Wilson. Jag skulle… Jag undrar…
-Är frun hungrig? -Nej. Min aptit är… Jag skulle vilja…
Jag skulle vilja dricka te, men jag vet inte hur man gör.
-Jag kan skicka ut inbjudningar om… -Inte den sortens te.
Ett…
Kvällste med en person. Ensam.
Hur kan man ordna med det?
Jag föreslår att det sker här. Jag kan ge tjänstefolket en ledig kväll,
och stanna kvar ensam för att hjälpa er med kläderna.
-Ni får vara ifred. -Ifred.
-Känner du mina barn? -Kan de vara ute en kväll?
Jag har bett Francesca att anordna en familjemiddag.
-Jag kunde bli sjuk? -Det kunde ni.
Jag ska se till att fruns kvällste går helt obemärkt förbi.
Tack, fru Wilson.
Alla dricker te, frun.
Ja, det är sant. Alla dricker te.
Livet är till för att levas.
Stiligt, bror.
-God kväll, Sophie. -Herr Bridgerton.
Ursäkta.
-Ursäkta. Det här kan ta hela kvällen. -Så sant.
Hur är det på arbetet?
-Mina systrar är väl inte för tröttsamma? -Nej, inte alls.
-De är uppfriskande överraskande. -Bra.
Tror jag.
Är du fortfarande arg för att jag tog hit dig?
Nej. Alla har varit så generösa.
Jag måste tacka er, för att ni skaffade arbete åt Hazel.
Det var så lite.
-Ska ni på lady Danburys middag? -Nej. Den är bara för damer, som tur är.
-Tycker ni inte om lady Danbury? -Jo, väldigt mycket. Det är bara det…
När vi var i min stuga…
Minns du att du frågade om jag ibland känner mig annorlunda?
Strunt samma.
Behöver ni hjälp?
-Den är hal och jag hittar inte betjänten. -Får jag hjälpa er?
Så där.
Tack, Sophie.
Säg mig, lady Bridgerton.
Har Benedict hittat sin okända dam än?
Var han den frisinnade livsnjutaren i Whistledown?
-Ja. -Jag tänkte väl det.
Vad skönt att höra från skribenten.
Jag har visat miniatyrer på nästan alla damer som var på maskeraden
och han är säker på att ingen är hon.
Du kanske vinner vadet med drottningen trots allt.
Du slog vad om att han inte skulle ta en fru.
Hennes Majestät tvingade mig.
Studierna av miniatyrerna tyder på att lady Whistledown är klokare än jag.
Är lady Whistledown så klok? Eller har hon…?
Har jag inte bara blivit en bricka i drottningens och mödrarnas spel?
Hur beskriver Benedict denna unga dam?
Jag vill gärna leta efter henne.
-Jag behöver något att göra. -Det skulle vara så snällt.
Du vet lika mycket som jag, om inte mer.
Raring.
Vill du anordna en familjemiddag? Borde vi inte få se ert nya hem?
Jag…
Jag vet inte om jag är redo för det. Jag vet inte om John och jag är redo.
Om en vecka, då?
-Det borde räcka. -Hon är väldigt intelligent.
Franska, latin och koreanska. Hon har läst halva vårt bibliotek.
-Vem talar ni om? -Min nya kammarjungfru är enastående.
-Sophie är min kammarjungfru också. -Det är ovanligt för en kammarjungfru.
Hon är otrolig. Hon vet mer om konst än våra bröder,
och hon har fallenhet för vetenskap.
-Vad ska vi skåla för? -Kanske för Benedicts knapp.
Den verkar få mer uppmärksamhet än oss här ikväll.
Skål för Benedicts knapp.
Hur går det med sökandet efter maskeraddamen?
Mamma berättade för Penelope som berättade för mig att du letar
men att det inte går så bra.
Du och Penelope och vår mor har rätt.
Nu har hon varit ett minne i mitt huvud så länge
att jag knappt minns hur hon såg ut.
Benedict! Vad trevligt att du är tillbaka i stan.
-Minns du fröken Virginia? -Givetvis. Angenämt.
-Nöjet är på min sida. -Ursäkta oss.
-Dina vänner? -Ja, båda två.
Hiscox berättade att han har tagit en älskarinna
och att de är förälskade.
-Det livet intresserar mig inte alls. -Anthony hade en gång en älskarinna.
-Innan Kate, förstås. -Hade han?
Det lockar inte mig heller.
Men det är vanligt. Hälften av männen här har älskarinnor.
Vi måste gifta oss enligt klass, men det är inte alltid så vi älskar.
Jag behöver en till.
-Lady Bridgerton, ni ville träffa mig. -Sophie. Kom och sätt dig.
Ta en kopp te med mig.
Jag ville tacka för att du räddade min sons liv.
Vad snällt, men jag gjorde bara mitt jobb.
Nej, du jobbade inte för oss då. Kom.
Du har vunnit över det svåraste Bridgertonbarnet.
Eloise talar om dig hela tiden. Hon säger att du är så beläst.
Kan du berätta om dig själv?
Vad vill frun veta?
Till att börja med, hur någon så välutbildad
hamnade ute på landet.
Är du från samma by som familjen Cavender?
Nej. Jag växte upp i Aylesbury.
Damen jag arbetade för lät mig sitta med på hennes barns lektioner.
Cavender House var ett senare uppdrag.
Och varför lämnade du familjen innan dem?
Damen i huset och jag blev osams. Det vill jag helst inte diskutera.
Nåväl.
-Från Cavender House åkte ni till stugan? -Ja. Det var inte vår avsikt.
Ett oväder bröt ut, och herr Bridgerton var skadad,
så vi kunde inte resa vidare.
Jag hoppas att det inte var för tråkigt att vara instängd där med honom.
Paret Crabtree var förstås där. Men det var allt annat än tråkigt.
Det var en av mitt livs lyckligaste veckor.
Jag har alltid velat se det området.
Och bor din familj kvar i Aylesbury?
-Mina föräldrar har tyvärr gått bort. -Jag förstår.
Jag beklagar sorgen.
Jag vet att du såg det här som tillfälligt,
men om du vill stanna, så får du gärna det.
Mina döttrar tycker mycket om dig. Vi också.
Tack, lady Bridgerton.
-Det ska jag överväga. -Bra. Nu måste du ta en kaka.
De är mycket godare varma.
Det är något som får mig att vilja skydda henne.
Det verkar nästan som om Sophie flyr från något.
-Vad tycker du om Alice Mondrich? -Hon är enastående.
Jag var glad att hon var med. Och nu vill hon leta efter Benedicts dam.
Hon tror att hon har hittat någon. Hon utreder det vidare.
Då gillar jag henne ännu mer.
Violet.
Jag har ett litet dilemma.
Jag har ett slags gåva som jag vill ge fru Mondrich,
men om jag gör det är det egentligen mer till mig själv.
Jag vet att det är själviskt, men kan inte jag också få något?
Är det så fel?
Skulle det skada fru Mondrich?
Nej, det skulle gynna henne. Hon skulle ogilla det, men det skulle det.
Och ändå skulle det gynna mig ännu mer.
Jag tänker ofta att det är själviskt att vilja ha något själv,
men jag vill ha vissa saker, och då borde jag få det.
Du borde få det.
Det är inte själviskt att önska något åt dig själv.
Du har rätt att vara så lycklig och fri som du önskar.
Du har gjort så mycket för så många, Agatha.
Du har förtjänat lyckan.
-Det har jag. -Livet är till för att levas.
-Högre? Lägre? -Det ser bra ut.
Allt måste vara perfekt innan vi bjuder hit någon.
Tänker du berätta om varför du kom till mig härom morgonen?
Jag ber om ursäkt. Jag vet inte vad som kom över mig.
Det vet inte jag heller, men jag tyckte om det.
Gjorde du?
Jag har lagt band på mig i det privata, av respekt för dig och dit välbefinnande.
Men om du vill att vi är mer…
…uttrycksfulla tillsammans, så går jag gärna med på det.
Det tror jag att jag går med på…
…också.
-Ursäkta. Jag skulle just gå. -Nej. Eller, det behöver du inte göra.
Inte för min skull.
Jag beundrade stjärnorna.
Eller jag försökte.
De är märkbart färre här än vid stugan.
Ja.
Det verkar som om naturens skönhet är något dämpad i Mayfair.
Jag saknar vår tid på landet.
God natt.
Snälla, gå inte.
Jag vill inte att du går.
Din mor bad mig att stanna här permanent.
Vill du det?
Jag har alltid längtat efter att få tillhöra en familj som er.
Bara att arbeta hos er är en dröm.
Du förtjänar mer, Sophie.
Jag vet inte om det är klokt att stanna.
Eftersom…?
Eftersom…
Om du vill stanna, vill jag inte förstöra det för dig.
Nej.
God natt, herr Bridgerton.
Hennes Majestät tycker om när man niger djupt,
och jag ska tala å våra vägnar.
Du ska bara svara på tilltal.
Jag insåg inte att teet krävde så mycket förberedelser.
Ers Majestät.
Ni minns väl fru Alice Mondrich, vars äldste son är arvinge till Kent?
Fru Mondrich, berätta för Hennes Majestät vad ni sa till mig.
Ers Majestät, jag har en granne som låter exakt som hans dam.
Efter vissa efterforskningar, tror jag att det kan vara hon.
Tror du?
-Har du sagt det till lady Bridgerton? -Jag skrev till lady Bridgerton i morse.
Låt oss hoppas att det stämmer, fru Mondrich.
Ers Majestät?
Ja.
Hon kan väl få bli min nya hovdam.
-Tack, Ers Majestät. -Ni…
Du kan gå nu.
Du kommer lagom till teet och senaste Whistledown.
Högst ärade läsare,
på senaste tiden verkar Mayfairs stora tjänstefolkskrig
äntligen ha börjat avta.
Och nu längtar societeten efter nya intriger.
Mycket har spekulerats
om vilken familj som ska flytta in granne med Bridgerton House.
Men i ärlighetens namn,
tycker undertecknad att spekulationerna är ganska tråkiga.
Längtar vi inte efter något lite mer…spännande?
-Stör jag? -Aldrig då.
Jag fick brev från lady Danbury. Fru Mondrich har en granne med mörkt hår.
Hon lämnade stan direkt efter maskeradbalen.
Och hon och hennes systrar fick aldrig några danslektioner.
Strålande. Det måste vara hon.
-Hon heter fröken Hollis. -Fröken Hollis?
Om du tillåter bjuder jag in henne och hennes mor på te,
så kan du komma in, som av en slump.
Det kanske är bäst att undvika att nämna maskeraden och handsken.
Jag ska vara så charmerande och elegant.
Se upp.
Halt.
Hon har en ny butik, och hennes nyaste klänningar är så vackra.
Vi kan gå dit, men säg inget till pappa.
Oj, ursäkta. Jag visste inte att du hade besök, mamma.
Benedict, låt mig presentera, lady Hollis och fröken Hollis.
Vill du slå dig ner?
-Växte du upp på landet? -Vi bor både i stan och på landet.
Jag är här under säsongen, så klart, men jag saknar den friska luften.
Jag älskar hur fri man är på landet.
Man kan lättare vara sig själv utan societetens vaksamma blick.
Vad har ni mer för intressen? Tycker ni om att simma?
Simma?
Ja. I sjöar och så, där det är lugnt och grunt.
Eller i havet, där vattnet är mer vidsträckt och djupt?
Det låter nästan som en gåta, herr Bridgerton.
Jag tycker mycket om att simma. Speciellt i havet.
Vi var ofta på franska kusten på somrarna.
Var ni? Talar ni franska?
Vissa lärare menar att mitt uttal kan förbättras.
-Min käke rör sig för snabbt. -Det håller jag inte med om.
Ni talar perfekt. Det var en dåre som sa det.
-Frankrike? -Ja.
Colin har varit där många gånger. Han älskar det.
-Han kanske kan visa mig. -Ja.
-Vill någon ha mer te? -Var är Hazel och Celia?
De är upptagna, så jag hjälper dem.
-Fröken Hollis, mer te? -Om det inte är för mycket besvär.
Var i Frankrike? Vädret i Paris sägs vara så vackert.
Väldigt soligt.
-Vid kusten antar jag… -Vi har rest väldigt mycket.
Södra Frankrike är lite för varmt.
Nej, tack. Det är bra.
-Helvete! -Benedict.
-Förlåt mig, jag är så… Förlåt. -Låt det vara.
Låt det vara.
Jag kommer med en ny kopp.
-Det börjar bli lite sent, inte sant? -Ja.
Vi kanske ska gå. Vi har ett familjeevenemang i afton.
Vilket vackert hem ni har.
Jag har alltid drömt om att besöka Bridgerton House.
Var ni inte här på maskeradbalen?
Ja, det hade jag tänkt, men tyvärr blev jag sjuk.
Med alla masker trodde man kanske att jag var där.
Jag är glad att vi fick uppfylla er dröm.
Herr Bridgerton.
-Kan jag hjälpa dig? -Var inte dum.
Sophie, förlåt. Jag visste inte att du skulle servera te.
Vad spelar det för roll? Ni är en gentleman.
Ni träffar unga damer, och jag är ett hembiträde som städar.
-Det är så det är. -Men…
-Du ska inte behöva se det. -Det hjälper inte när ni säger sånt.
Och inte när ni fyller mitt huvud med idéer som ni gjorde här igår.
Jag tänker inte uppvakta fröken Hollis.
-Hon är inget i jämförelse. -Med vadå?
Varför är ni alltid här? Vart jag än vänder mig så är ni där.
Det här är mitt livs bästa arbete,
men jag kan inte stanna om ni bor här. Ni förstör det.
Ni förstör allting.
Ska inte ungkarlar bo i sina ungkarlsboenden?
Jag kanske borde vara där mer, om det skulle kännas bättre för dig.
Ja, kanske det.
Snälla.
Då går jag.
Jag ska komma så sällan jag kan.
Tack.
-Det vore synd om ni inte gjorde det. -Vad?
Uppvaktade fröken Hollis. Hon verkar förtjusande.
En perfekt fantasi.
Givetvis.
Det blir bra.
John!
Francesca?
Ja?
Du behöver inte göra så där, vet du.
Göra vad?
Du behöver inte uppträda för mig.
Du nådde inte höjdpunkten, eller hur?
Nej.
Det gjorde jag inte.
Och jag ljög för dig. Jag har inte gjort det.
-Aldrig. -Francesca.
Det är säkert därför vi inte är med barn än.
-Förlåt, jag vet inte vad det är för fel. -Det är inget fel.
Hur kändes det innan…
Låtsashöjdpunkten?
Jag kände…
…härliga…
…kittlande känslor.
Värme.
Bra.
För mig…
När vi är tillsammans,
är det inte bara för att jag vill ha barn.
När vi är tillsammans känner jag att jag reser närmare dig,
i kroppen så klart, men…
…också i hjärtat.
Vad du än önskar i livet, ska jag alltid försöka ge dig det.
Barn.
Höjdpunkter.
Men jag hoppas att du vet att du är helt perfekt som du är.
Vi är perfekta som vi är just nu.
Vi har all tid i världen för resten.
Hon kommer snart.
Hon har inte sagt ett ord sedan ni sågs sist.
Sådan är hon när hon är arg, och jag vet att hon inte är arg på mig.
Nej, det är hon inte.
-Det är tidigt för besök, lady Danbury. -Jag…
-Jag ville förklara. -Det behövs inte.
-Jag vill gärna ha en förklaring. -Jag vill inte bli drottningens hovdam.
Det är… Vill du inte bli en hovdam? Varför?
-Jag vill bara inte. -Men vet du ens varför?
Är det för att jag inte frågade eller för att du är rädd?
Hon frågade inte, hon bara kastade mig till drottningen.
Du behövde vara lugn.
Din rädsla hade tagit över, och du hade gått in
och kastat bort den största gåvan av alla.
Gåvan?
Som jag har sagt är det en stor ära att vara hovdam.
-En som många bara drömmer om. -Jag drömde inte om det.
Du drömde inte om Kent House heller, men här är du nu.
Man måste inte drömma för att säga ja.
Man behöver bara få chansen att visa att man är värdig.
Och du är värdig, Alice. Du är precis vad hon behöver.
Se bara hur du grälar med mig. Hur du inte ger dig.
Du är intelligent och har god karaktär.
-Jag hör inte hemma här, lady Danbury. -Precis. Du hör inte hemma här.
Du är annorlunda och kanske bättre eftersom du har sett andra sidan.
Jag har sett andra sidan, men när jag kom in
vägrade jag att vara annat än ostoppbar.
Och du kan också bli ostoppbar och stå bakom drottningen.
Se på världen jag har hjälpt henne att skapa.
Du är inte som de andra hovdamerna.
Du väntar inte. Du utmanar henne. Du talar sanning.
Du ska minnas att hon är drottningen,
men inte alltid behandla henne som drottning.
Det är vad hon behöver. Det är så man får hennes vänskap.
Jag vill inte…
Vän med drottningen?
-Jag kan inte fylla era skor. -Du ska inte fylla mina skor.
Du ska tjäna din drottning och ditt land och skaffa egna skor.
Jag ber dig, Alice,
att resa dig.
Francesca sa att du tackade nej till middagen ikväll,
och du reste hastigt igår kväll.
-Hänger de två sakerna ihop? -Jag behöver vara ifred lite.
Jag beklagar att fröken Hollis inte var damen i silver.
Det gör inget. Det räcker nog med den jakten nu.
-Jag vet inte ens om hon finns. -Kanske inte.
Kanske inte som du föreställde dig henne.
Det kanske är därför du lockades så av henne.
Du har alltid jagat efter fantasier.
-Vad bra att du muntrar upp mig. -Det gör vi alla till viss del.
Jag väntar fortfarande på att din far ska komma kring hörnet.
Men jag vet också att kärleken frodas i verkligheten.
Verkligheten när hjärtat.
Det går bra att drömma, Benedict, men fantasier kan man bara jaga.
Det kommer andra som du känner en gnista med.
Unga damer i societeten, som bär silver eller annat.
Tro mig.
Jag förlorade med flit för att jag visste att jag skulle förlora.
Du är…fascinerande.
Jag vet att ni är på rast,
men istället vill jag att ni tar kvällen ledigt.
Familjen är på Kilmartin House eller upptagna med annat,
men ni får inte stanna här. Alla måste ut ur huset.
Okej.
Sophie. Du kanske äntligen ska följa med till värdshuset?
Gärna det.
-Gissa vem som följer med. -Ja!
Sophie!
Fru Wilson.
Jag ville säga att jag har bestämt mig för att stanna här.
Det gläder mig mycket. Du är mycket omtyckt här.
Ska vi säga något?
Tack för att ni kom.
Förlåt att inbjudan dröjde så, men vi ville att allt skulle vara perfekt.
Och nu är allt perfekt.
-Skulle inte mamma komma? -Jo, det var hennes idé.
Hon är visst sjuk.
-Och Benedict? -De kanske har samma sjukdom.
Tycker du inte att Francesca har ordnat allt så perfekt?
Jag längtar efter ett eget hem.
Börja inte prata om prestationer, heminredning och giftermål igen.
Jag orkar inte höra mer.
Vet du…
Jag har tänkt att du är intresserad av alla utom mig.
Men du kanske egentligen bara är intresserad av dig själv.
Ers nåd, ni har en gäst till.
Hoppas ni har saknat mig.
Michaela! Varför kör du själv?
Min kusks mage klarar visst inte längre resor.
-Hämta vatten och en hink åt honom. -Ska bli.
-Vilken glad överraskning. -Är det?
-Du ser ut som om du har sett ett spöke. -Ge mig en kram.
Stig på.
Fru Wilson sa att du skulle servera te på en ny plats.
Det här var nytt.
Ja.
-Ska jag tolka det här som… -Det är jag som är ditt te.
-Vi kan ta det lugnt. -Klä av dig.
Vi är lediga ikväll.
Det ska jag säkert. Oj, jag glömde min portmonnä.
Vi ses på värdshuset.
Sophie?
Vad gör du…?
Jag trodde att du…
Om du vill att jag ska gå, så går jag. Men sanningen är…
Jag håller mig borta för att du är allt jag kan tänka på.
Mina ögon letar efter dig i varje rum.
Mitt hjärta bultar när du är där.
Och den verklighet du är har blivit mer lockande
än någon fantasi kan vara.
Jag kan inte leva utan den.
Benedict.
Jag menade att du förtjänar något bättre. Och jag ska ge dig det och mycket mer.
Sophie,
bli min älskarinna.
Kommer du, Sophie? Vi väntar på dig.
En vis man har en gång sagt
att hela världen är en scen där vi alla har en roll att spela.
De roller man har spelat länge kan efter ett tag kännas kvävande.
Vad? Vad är det?
Ingenting. Jag är bara…
…lycklig.
Men vad händer när man bestämmer sig för att spela ett nytt spel?
Kan det skapa något oväntat?
Hej. Det var på tiden.
Eller skapar det…
Jag har alltid velat bo på Grosvenor Square.
Välkommen hem, frun.
…något värre än vad man ens kan föreställa sig?
Undertexter: Sara Palmer