‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫תקופת החיזור הזריזה ביותר שנרשמה‬
‫התרחשה בעונה הגשומה של שנת 1804,‬
‫כאשר העלמה מרי לאופולד מצאה לה ארוס‬
‫על צלחת של שקדים מסוכרים ושׂוּשׂ,‬
‫תוך ארבע דקות וחצי בלבד.‬
‫מן הסתם, העלמה לאופולד ובעלה הטרי‬
‫עזבו את לונדון שעות ספורות לאחר שנישאו,‬
‫מסיבות שאינן ידועות.‬
‫מבין כל אשר חלקתי איתכם, קוראים יקרים,‬
‫ישנה עצה אחת שהיא חשובה יותר מכל:‬
‫לעולם אין לדעת אילו סודות‬ ‫מסתתרים מאחורי דלתיים סגורות.‬
‫אנא היזהרו, זוגות צעירים.‬
‫אינכם יודעים איזה עתיד מצפה לכם.‬
‫האם צפויים לכם קשיים…‬
‫אל תיגעו בי! התרחקו! הניחו לי!‬
‫…או השפלות?‬
‫לכו מפה! הניחו לי!‬
‫או שמא עתידכם צופן לכם‬ ‫את ההישג הנדיר מכולם:‬
‫קשר אהבה אמיתי?‬
‫איזה מבין השניים מצפה‬ ‫לזוגות הטריים של עונת 1813?‬
‫רק שני דברים יגלו את התשובה:‬
‫הזמן,‬
‫וכמו תמיד,‬
‫סופרת זו.‬
‫מותר לכם לחייך, הוד מעלתכם.‬
‫אתם יכולים גם להתקרב קצת?‬
‫יותר טוב.‬
‫ברגע שנסיים עם הדיוקן הזה,‬
‫אעזוב את לונדון. עוד הערב, אולי.‬
‫ותעורר התלחשויות חדשות על מצב נישואינו?‬
‫הייתי מעדיפה דרך אחרת.‬
‫משנודע לנו שאינני הרה,‬
‫מוטב שתעזוב את לונדון בסוף העונה,‬
‫עם כל יתר הבון־טון, כמתוכנן.‬
‫נותרו רק עוד כמה ימים.‬
‫בסדר.‬
‫ובעניין נשף הייסטינגס ביום ו׳…‬
‫אוכל לסמוך על השתתפותך?‬
‫אין לי ברירה, בתור אחד המארחים.‬ ‫-זו תהיה הפעם האחרונה שתיאלץ לעשות זאת.‬
‫בעוד שבוע מהיום,‬ ‫העמדת הפנים שלנו תסתיים באמת.‬
‫אני מתנצל, אבל…‬
‫זה לא עובד.‬
‫אולי יניח הדוכס את ידו על כתפה של הדוכסית?‬
‫כך תיראו מאושרים כפי שאתם במציאות, בוודאי.‬
‫חי נפשי.‬
‫פשוט זוג משמיים.‬
‫איפה הכרת אותה?‬
‫בעיר.‬ ‫-במתפרה שלה?‬
‫לא היית אמורה להתכונן כרגע‬ ‫לנשף הראשון שלך?‬
‫אחי,‬
‫האוכל להצטרף לבילויים הקיץ באוברי הול?‬
‫- בתפקיד הראשי: הזמרת סיינה רוסו… -‬
‫אחי!‬
‫בתנאי שתתרחקי מפטיש המזל שלי,‬
‫אני חושב שזה רעיון טוב.‬ ‫-אתה מתלוצץ?‬
‫אתחיל להתאמן מיד!‬
‫לאן מגיעה מדאם דלקרואה,‬ ‫מלבד המתפרה שלה?‬
‫למקומות רבים, אלואיז,‬ ‫שכן יש לה תחומי עניין רבים.‬
‫או שמא סודות רבים?‬
‫כדאי שתיזהר, בנדיקט.‬
‫ייתכן שהיא אינה כפי שאתה חושב,‬
‫ושההתרועעות איתה תגבה ממך מחיר.‬
‫ממך לא ציפיתי לזה.‬
‫את חושבת שבגלל שהיא אשת מקצוע,‬
‫או בגלל שהיא לא גרה בתחומי כיכר גרובנור,‬ ‫היא שונה? זה העניין?‬
‫שהיא אינה ראויה לי,‬
‫משום שאינה בת־זוג הולמת בעיני החברה?‬
‫זה לא מה שאני מנסה לומר.‬ ‫-מה את מנסה לומר?‬
‫אתה צודק.‬ ‫אולי כדאי שאתכונן לנשף של אחותנו.‬
‫אולי באמת.‬
‫הגיע מכתב מהדודה ויני.‬
‫פרנצ׳סקה תחזור הביתה מחר.‬
‫כמה מלהיב!‬ ‫-אולי היא תספר איך מבלים מחוץ ללונדון.‬
‫פראן החסירה המון!‬ ‫-אכן.‬
‫זו בהחלט הייתה עונה סוערת,‬
‫עם דפני והדוכס, ואז אנתוני ו…‬
‫כן, טוב… לא חשוב.‬
‫מרינה?‬
‫פן. היכנסי.‬
‫מה את עושה? אימא אמרה שעלייך לנוח.‬
‫אני כבר מרגישה יותר טוב.‬
‫מרינה…‬ ‫-מה?‬
‫פנלופי, אני מבטיחה לך ששלומי טוב.‬
‫החליטה עשתה את שלה.‬
‫וכעת, העונה נגמרה,‬
‫ואני יכולה סוף סוף לחזור הביתה.‬
‫אז את כבר לא…‬
‫בהריון?‬
‫הייתי מרגישה משהו, אני בטוחה.‬
‫חוללת סערה לא קטנה.‬
‫זו לא הייתה כוונתי.‬
‫אבל אני מצטערת.‬
‫על כל מה שעשיתי ואמרתי.‬
‫צדקת לגבי קולין.‬
‫הוא אדם טוב, בעל לב טוב.‬
‫היית טובה אליו מאוד.‬ ‫אני בטוחה שבאחד הימים, הוא יבין זאת.‬
‫מוזר.‬
‫לא ציפינו למבקרים היום.‬
‫מרינה? את בסדר?‬
‫הגעתי להחלטה.‬
‫הדוכס ואני ניפרד.‬
‫מוטב כך, באמת.‬
‫אני יודעת שאני‬ ‫לא תמיד אומרת את הדבר הנכון,‬
‫ושהדברים שאני אומרת‬ ‫הם לא תמיד הדברים שאת רוצה לשמוע.‬
‫אני רק יכולה להציע לך מניסיוני.‬
‫גם אם קשה לפעמים לסלוח למישהו,‬
‫זה חיוני כדי להמשיך קדימה.‬
‫זה לא בידיי, אימא.‬
‫הדוכס מעדיף לטפח טינה כלפי אביו‬
‫במקום לאפשר לעצמו להיות מאושר.‬
‫איך אני אמורה לסלוח על כך?‬
‫איך אנו אמורים להתקדם משם?‬
‫הוד מעלתך?‬
‫אני מקווה שמצאת כל מה שדרוש לך‬ ‫לקראת הנשף ביום ו׳.‬
‫הוא בהחלט צפוי להיות האירוע של העונה.‬
‫כמובן, בנותיי תיאלצנה לשמוע‬ ‫על החגיגה הנפלאה רק למחרת,‬
‫היות שהן לא קיבלו הזמנה.‬
‫פרודנס הייתה על סף דמעות.‬
‫הלא כן, גב׳ וארלי?‬
‫בהחלט. בכתה כמו ממטרה, בחיי.‬
‫אולי תוכלי להסביר לבנותייך,‬ ‫ליידי פת׳רינגטון,‬
‫כיצד בדיוק הגיעו למצב כה מצער,‬
‫ובאשמת מי בדיוק.‬
‫או שבכל זאת נמצא מקום.‬
‫אני בהחלט לא אתנגד להזמין אותן,‬
‫כי אני בטוחה שכולנו נשמח‬ ‫לסלוח על טעויות העבר,‬
‫ולהתקדם הלאה.‬
‫כן, אימא?‬
‫אם זה רצונך.‬
‫כמה נפלא!‬
‫סליחה, גבירתי,‬
‫אבל נראה שכרכרה הגיעה לבית.‬
‫איש בשם מר קריין נמצא שם.‬
‫סליחה, אבל…‬
‫אמרת ״קריין״?‬
‫הכוונה לסר ג׳ורג׳ קריין?‬
‫מר קריין. נעים מאוד להכירך.‬
‫לא ידעתי שאיש צבא כמוך יגיע העירה.‬
‫והעלמה תומפסון לא קיבלה ממך שום מכתב‬
‫מזה זמן רב.‬
‫גם לא ציפיתי שתקבל, גבירתי.‬
‫סליחה?‬
‫הוא לא מי שאת חושבת, ליידי פת׳רינגטון.‬
‫זה לא ג׳ורג׳ אלא אחיו, סר פיליפ.‬
‫בשורות מרות בפי.‬
‫אחי ג׳ורג׳ נפל בשדה הקרב,‬
‫לפני כמה שבועות, ו…‬
‫מרינה?‬
‫מרינה, אנא. חכי.‬
‫הוא כתב לי.‬
‫ג׳ורג׳.‬
‫כתב לי שהוא אוהב אותי,‬
‫ושנוכל לברוח ביחד, ולהתחתן,‬
‫ולגדל את ילדנו.‬
‫סר פיליפ מצא טיוטת מכתב‬ ‫בין חפציו של ג׳ורג׳, אחרי שהוא…‬
‫לולא הבירורים שערכת לאחרונה,‬
‫סר פיליפ לא היה יודע שאני כאן,‬
‫ואני לא הייתי יודעת שג׳ורג׳…‬
‫הוא אהב אותי.‬
‫כל הזמן הזה, הוא אהב אותי.‬
‫חשבתי שהוא נבל,‬
‫אך לא.‬
‫היה לו הסבר סביר בהחלט‬ ‫לעובדה שלא השיב למכתביי.‬
‫ואני טעיתי.‬
‫מיס אלואיז.‬
‫שובי ביום אחר, כשהמתפרה תהיה פתוחה.‬
‫קיוויתי שתקבלי אותי לפנים משורת הדין.‬
‫אני צריכה שמלה לנשף של אחותי.‬
‫כבר יש לך שמלה לנשף של אחותך.‬
‫אני צריכה עוד אחת.‬
‫אין דבר כזה, ״עודף שמלות״!‬
‫אולי זאת.‬
‫אראה בה אופנתית מאוד…‬
‫בעיני בנות פת׳רינגטון, בטוחני.‬
‫מסכנות.‬
‫הן עוד לא התאוששו‬ ‫מהחשיפה האחרונה של ליידי ויסלדאון.‬
‫הלוואי שהיא תכתוב עליהן משהו מחמיא!‬
‫אולי זה יקרה.‬ ‫-מה גורם לך לומר זאת?‬
‫מפני שהיא יודעת מה טוב לעסק שלה,‬
‫ושלא טוב להרגיז לקוחות נאמנים.‬
‫לא. זה לא טוב.‬
‫בין שאותם לקוחות נאמנים‬ ‫הם משפחת פת׳רינגטון,‬
‫או משפחת ברידג׳רטון, אפילו…‬
‫מוטב לליידי ויסלדאון להיזהר‬ ‫בדברים שהיא כותבת עליהם.‬
‫אכן.‬
‫אומרים שגברים,‬
‫כגון אחי, אם תרצי,‬
‫הם עמידים בפני שמועות ורכילות,‬
‫אבל…‬
‫אני לא משוכנעת בכך.‬
‫אני יודעת למה באת, מיס אלואיז.‬
‫את חכמה מאוד,‬
‫והאנשים שבחייך יקרים לך מאוד,‬
‫ובצדק.‬
‫אבל עלייך לדעת‬
‫שאין לי כל כוונה לגרום נזק.‬
‫זה טוב.‬
‫מפני שהמלכה זועמת.‬
‫תהיה ויסלדאון אשר תהיה, מוטב שתיזהר.‬
‫חבל שהיא תושתק‬ ‫לפני שתספיק לשנות את דרכיה ולתקן את המצב.‬
‫אני מאמינה שוויסלדאון חכמה מספיק‬ ‫כדי לדאוג לעצמה.‬
‫כן.‬
‫בהחלט.‬
‫כמה מקסים לפטפט איתך, מדאם דלקרואה.‬
‫תודה.‬
‫נעלי את הדלת.‬
‫הוד מעלתך.‬
‫בדרכך לקרב האגרוּף של ויל?‬
‫תתלווי אליי?‬ ‫-לא.‬
‫אני עסוקה בהכנות לנשף.‬
‫אך עליך להיות שם, כמובן, ולהביע את תמיכתך.‬
‫סיימון…‬
‫מה עשה אביך…‬
‫שגרם לך לנדור את הנדר מלכתחילה?‬
‫השיחה הזו מיותרת.‬
‫לא מגיע לי הסבר?‬
‫בתור אשתך?‬ ‫-זה בהחלט מגיע לך, ויותר מזה.‬
‫אולי אינך מבינה זאת כרגע,‬ ‫אבל דפני… את מוכרחה לדעת‬
‫שאני עושה את זה לטובתך.‬
‫אני יכולה להחליט בעצמי…‬ ‫-מוטב לך שתהיי בלעדיי.‬
‫הימור 3:1 על ״אגרוף הברזל״.‬
‫הימור 5:2 על ״אגרוף הברזל״. ואתה, אדוני?‬
‫אם תנצח בקרב, אולי נוכל לעזוב את העיר.‬
‫נוכל לארגן קרבות בכל אנגליה, אם נרצה.‬
‫ונמשיך לחיות מקרב לקרב?‬
‫עלינו להיערך לעתיד שלנו, אליס.‬
‫לא אוכל להמשיך להתאגרף לנצח,‬
‫ולתת לחיינו להיות תלויים ביכולתי‬ ‫להתחנף ולהתרפס בפני טיפוסים שכאלה.‬
‫ויל, מה אתה אומר?‬
‫אולי אפסיד.‬
‫אולי סכום הפרס יספיק כדי שנהיה מאושרים.‬
‫תודה שבאתם.‬ ‫-אנו תמיד מעוניינים כשיש קרב טוב.‬
‫אבל למה רצית שנבוא?‬
‫בכוונתי להמר סכום רציני על הקרב הזה,‬
‫ושמעתי שאתם מסוגלים לממן עסקאות רציניות.‬
‫אני מהמר על ״הבהמה״.‬
‫למרות שמונדריץ׳ הוא המועדף?‬
‫יש רק סיבה אחת שהייתה גורמת‬ ‫ללורד טיפש ושחצן להמר דרכנו.‬
‫כל מי שמכיר אותך יודע‬ ‫שמילה שלך זו לא מילה.‬
‫אינכם צריכים להאמין למילה שלי.‬
‫במקום זאת…‬
‫קחו את שטר הבעלות על ביתי.‬
‫אם אפסיד, הוא שלכם.‬
‫חשבתי שתגיע הנה לפני שעה.‬
‫יכולתי להגיע,‬
‫אבל אין לך צורך באיחולים שלי.‬
‫אתה מוכן?‬
‫הכי מוכן שאפשר.‬
‫גבירותיי ורבותיי, נא לשבת!‬
‫הקרב עומד להתחיל!‬
‫מסגרת האשראי שלנו אצל התופרת‬ ‫עדיין רעועה למדי.‬
‫רוצה לומר, היא לא קיימת.‬
‫הבנות תיאלצנה ללבוש משהו שכבר לבשו בעבר.‬
‫שכבר לבשנו? אימא, אני מעדיפה כבר לא לבוא.‬
‫אפשר בכלל ללבוש שמלה שכבר נלבשה?‬
‫סלחי לי, גבירתי,‬
‫אך נראה שענייניי כאן טרם הוסדרו במלואם.‬
‫ברצוני לשוחח עם העלמה תומפסון.‬
‫יש לי שאלה אליה.‬
‫להתחתן איתך?‬
‫אני לא מבינה.‬
‫אחרי שאחי לא שמר על תומתך…‬
‫אני בסך הכול אמלא את חובתי.‬
‫שידוך מכובד.‬
‫מיס תומפסון!‬
‫כמה נפלא!‬
‫סר פיליפ ירש את תואר קריין.‬
‫יש לו אחוזה שתוכל בהחלט לפרנס אותך, ו…‬
‫אולי גם את בנות המשפחה המורחבת.‬
‫לא אוכל.‬
‫אינני מכירה את האיש הזה.‬
‫אינני אוהבת את האיש הזה.‬
‫לא אוכל להינשא לאיש הזה.‬
‫היית יקרה מאוד לג׳ורג׳, מיס תומפסון,‬
‫וזה לא ישתנה לעולם,‬
‫אך הוא היה רוצה שידאגו לך.‬
‫הוא היה רוצה שתהיה לך תמיכה.‬
‫הרשי לי למלא את רצונו של אחי המנוח.‬
‫אני מודה לך על הצעתך, סר פיליפ,‬
‫אך אני חושבת שמוטב כי תעזוב כעת.‬
‫בסדר.‬
‫אני מאחל לך כל טוב, מיס תומפסון.‬
‫מה עשית?‬
‫זו הייתה הצעת נישואין קבילה בהחלט.‬
‫כבר אינני הרה, ליידי פת׳רינגטון,‬
‫כך שאין זה נחוץ, או קביל,‬
‫שאמשיך לקחת חלק‬ ‫בשידוכים לא רצויים ובמזימות נכלוליות.‬
‫קדימה, ויל!‬
‫כן!‬
‫תכניס לו!‬
‫תפיל אותו!‬
‫אתה מסוגל!‬
‫קדימה! קדימה, ״בהמה״!‬
‫יש!‬
‫קום, מונדריץ׳!‬
‫ניצחתי!‬
‫הוד מעלתך.‬
‫ליידי דנברי.‬
‫שכחת שקבענו לבוא ולסייע בהכנות לנשף?‬
‫אמך מחכה בטרקלין.‬
‫אגיע לשם עוד מעט.‬
‫ליידי דנברי…‬
‫ידעת על המכתבים האלה?‬
‫אלה שהדוכס כתב לאביו בילדותו?‬
‫כן.‬
‫ונראה שכעת גם את יודעת.‬
‫לא היה לי מושג‬
‫שסיימון התקשה בדיבור כשהיה קטן.‬
‫איך יכולת לדעת?‬
‫הוא התאמץ כל כך להתגבר על המכשול.‬
‫הוא היה…‬
‫טוב, הוא התגאה מאוד.‬
‫לכן הוא כתב את המכתבים מלכתחילה.‬
‫כדי לעדכן את אביו בהתקדמותו.‬
‫הדוכס המנוח לא טרח אפילו לקרוא אותם.‬
‫איך…‬
‫איזה מין אבא…?‬
‫אחד כזה שלא רק ציפה לשלמות,‬ ‫אלא אף דרש אותה מבנו.‬
‫וכשאותה שלמות לא הושגה…‬
‫טוב…‬
‫אתן לך לדמיין בעצמך.‬
‫סיימון רחוק ממנו מרחק של שמיים וארץ.‬
‫כמובן.‬
‫אנו יודעות זאת, הוד מעלתך.‬
‫עזרת לו…‬
‫להתגבר על… הליקוי שלו.‬
‫רק הראיתי לו למה הוא היה מסוגל מלכתחילה.‬
‫וכשהוא היה זקוק לעידוד,‬
‫לדחיפה מדי פעם,‬
‫הייתי שמחה לספק זאת.‬
‫אך בסיכומו של דבר,‬
‫ההישג של הדוכס היה שלו ורק שלו.‬
‫לא הייתה דרך אחרת.‬
‫נראה שדווקא הייתי זקוק‬ ‫לאיחולים שלך היום, הוד מעלתך.‬
‫אכן.‬
‫בכל זאת, הצלחת לתת הופעה מרשימה.‬
‫אם היית זקוק למשקיע נוסף או לכסף, ויל,‬
‫יכולת לפנות אליי.‬
‫אני מעריך את ההצעה, חבר,‬ ‫אבל אני לא זקוק לנדבות ממך.‬
‫מה קרה לכבוד שלך?‬ ‫-הכבוד שלי?‬
‫תגיד לי, הוד מעלתך…‬
‫מה מכובד יותר מאשר דאגה לעתיד המשפחה שלך?‬
‫מאשר לעשות את מה שצריך?‬
‫זה מה שתגיד לאליס?‬
‫אתה באמת חושב שהיא תשלים עם ההונאה שלך?‬
‫אולי מוטב שתניח לנישואין שלי, ותתמקד בשלך.‬
‫זה לא העניין.‬ ‫-לא?‬
‫כי אני בטוח שאשתך חולקת עליך.‬
‫תיזהר לך.‬
‫אתה כועס,‬
‫אבל לא עליי.‬
‫אז קח את הכעס למקום אחר,‬
‫ותעשה משהו בנדון, סוף סוף.‬
‫מה זה?‬
‫וחשוב יותר, איך השגת את זה?‬
‫היה לי מידע פנימי.‬ ‫-איזה מין מידע?‬
‫מהסוג הטוב.‬ ‫-אבל מאיפה…?‬
‫מה זה משנה? פורשה, בעיותינו נפתרו.‬
‫וזה רק חצי מסכום הזכייה.‬
‫איפה החצי השני?‬ ‫-באמצעותו שיחדתי את השותף שלי.‬
‫אין דבר. יש פה די והותר.‬
‫וארלי?‬
‫נצא לתופרת על הבוקר.‬
‫הבנות יקבלו שמלות חדשות למרות הכול.‬
‫חשבתי שאת מעדיפה לסעוד בחדר הבוקר.‬
‫רציתי נוף אחר היום.‬
‫אלך, אם תרצה.‬ ‫-לא.‬
‫כבר התחלת.‬
‫משהו…?‬ ‫-אצא לבית ברידג׳רטון הבוקר.‬
‫פרנצ׳סקה היקרה חזרה מבאת׳.‬
‫נראה שכל בני משפחתי יהיו שם.‬
‫התרצה להצטרף?‬
‫אני מודה, אחיי יתמהו אם לא תבוא.‬
‫כן.‬
‫כן, אבוא איתך.‬
‫כן, אחי. אני מאמין שהייתי‬ ‫מחזיק כמה סיבובים בזירת האגרוּף.‬
‫זה בהחלט דבר שהייתי רוצה לראות.‬
‫אחותי!‬
‫פרנצ׳סקה!‬
‫ברוך שובך.‬ ‫-כמה נפלא לראות אותך.‬
‫ואותך, הוד מעלתך.‬
‫ארבעה אחים הספיקו לי,‬ ‫אבל נחמד לחזור הביתה לחמישה.‬
‫סיימון! מתי אוכל לבקר בקלייבדון?‬
‫תני לדוכס לשבת לפני שאת מציקה לו.‬ ‫-את מוזמנת לבקר מתי שתרצי.‬
‫בואי. הראי לי מה למדת כל הקיץ, אחותי.‬
‫אני לא מתחלקת באוכל!‬
‫אל תעשי שוב לעולם את מה שעשית אתמול בבוקר.‬ ‫זה ברור, אלואיז?‬
‫הביקור אצל חברתי, מדאם דלקרואה?‬ ‫-היא לא…‬
‫טעיתי בה, אחי. היא נהדרת.‬
‫אין לך שום סיבה לדאגה.‬ ‫-אני לא מודאג.‬
‫לא מודאג לגבי מה?‬
‫אני…‬
‫אני מיודד עם ז׳נבייב דלקרואה,‬
‫ה… תופרת.‬
‫יפה לך, אחי.‬
‫מגיע לך להיות מאושר, כמו לכולנו.‬
‫אם הגברת תורמת לך, אני שמח בשמחתך.‬
‫אחותי, נגינתך בפסנתר מרשימה מאוד.‬
‫בוא, אחי!‬
‫כן, קולין! תשיר לנו שיר?‬ ‫-אם אין ברירה…‬
‫מה יש בסוכריות האלה?‬
‫״כולנו כאן, נשמח בקול‬
‫נרים כוסית ברון גדול‬
‫נרים כוסית, נרים כוסית‬
‫נרים כוסית ברון גדול‬
‫כולנו כאן, נשמח בקול‬
‫נרים כוסית…״‬
‫זוז! אני רוצה לרקוד עם הדוכס!‬
‫״נרים כוסית, נרים כוסית…״‬
‫יש לי חדשות.‬
‫סוף סוף מצאתי אותה. את ליידי ויסלדאון.‬ ‫-מי היא?‬
‫היא מדאם דלקרואה!‬
‫מדאם דלקרואה זו היא.‬
‫התופרת ו־ויסלדאון… חד הן.‬
‫והיא תפרסם משהו חיובי על המשפחה שלך, פן.‬ ‫היא אמרה לי בעצמה.‬
‫זה בהחלט הישג מרשים, לנהל שני עסקים.‬
‫שתינו צריכות לשאוף להיות כמוה:‬
‫רווקה, מפרנסת את עצמה…‬ ‫-ראי, אני…‬
‫שמחה שמצאת אותה,‬ ‫אבל לא נראה לי שאוכל להיות כמוה.‬
‫אחותך דוכסית עכשיו.‬
‫זה יקל עלייך להשיג את החיים שאת רוצה.‬
‫מצבה של משפחתי, לעומת זאת, שונה לחלוטין,‬
‫והוא לא ישתנה בעתיד הנראה לעין.‬
‫כן, קולין!‬
‫״נרים כוסית ברון גדול‬
‫נרים כוסית, נרים כוסית‬
‫נרים כוסית ברון גדול!״‬
‫וכמה סוסים יש לך, בדיוק?‬ ‫אולי יש אחד מיותר בשבילי?‬
‫הסוסים שלך הכי יפים.‬ ‫-הייסינת׳, הניחי לדוכס.‬
‫תסתפקי בסוס פוני?‬
‫הוד מעלתך…‬ ‫-אני לא מאמינה…‬
‫זה החלק הקשה.‬
‫ו…‬
‫אתה מודע לכך שהוא עשוי מנייר?‬
‫באמת?‬
‫עוצר נשימה, מדאם דלקרואה!‬
‫היות שהצלחת לשלם מראש הפעם,‬
‫ומאחר שבמקרה היו לי בדים‬ ‫שלא נמצא להם דורש…‬
‫יש עוד שתיים זהות לגמרי, ליידי פת׳רינגטון.‬
‫את שלי יש להצר, כמובן.‬
‫שלי מושלמת.‬
‫ושלי צהובה.‬
‫ראיתן, בנות?‬
‫בסוף הכול מסתדר.‬
‫ופיליפה,‬
‫אולי מר פינץ׳ ישקול מחדש‬ ‫את הצעת הנישואין שלו,‬
‫היות שהנדוניה שלך הושבה על כנה.‬
‫הושבה?‬ ‫-כן.‬
‫היא הלכה לאיבוד בפעם הראשונה?‬
‫מיס תומפסון?‬
‫מה קרה?‬
‫אני זקוקה לרופא.‬
‫הנשף האחרון של כל עונה‬
‫מתאפיין באחד משני הבאים:‬
‫ציפייה, או חשש.‬
‫שכן, בעוד אלה שזכו להצלחה‬ ‫בשוק השידוכים של אותה שנה‬
‫ששים להציג לראווה את אושרם המושלם,‬
‫אחרים נחרדים מן המחשבה‬ ‫על בילוי ערב אחד אחרון‬
‫תחת עינו הבוחנת של הבון־טון.‬
‫שכן הם יודעים היטב מה משמעותו של הערב:‬
‫שזמנם תם רשמית.‬
‫זה אומר ש…‬
‫באמת חשבת שחליטת תה תשים סוף למצב?‬
‫הרי לא נשמע כדבר הזה.‬
‫ובכל זאת, לאלה אשר מוצאים את עצמם‬
‫בלי ברירות ובלי תקווה,‬
‫אל פחד.‬
‫כי מי יודע מתי ואיפה‬ ‫יכול מזלו של אדם להשתנות?‬
‫הוא היה שיכור כלוט!‬
‫הייתי מהמרת ששניכם הייתם.‬
‫הייתי מסכים להתערבות.‬
‫עלינו להיפרד.‬
‫עליי להתכונן להופעה שלי,‬
‫ואתה…‬
‫טוב,‬
‫נדמה לי שנוכחותך נדרשת באיזשהו נשף.‬
‫זה האחרון, כן?‬
‫של העונה.‬
‫אך לרוע המזל,‬
‫לא האחרון שלי.‬
‫זאת אומרת שתרקוד הערב,‬
‫אדוני הלורד?‬
‫אולי ריקוד בזוגות?‬
‫הרי לא תמצא איזו בחורה‬ ‫שתרקוד איתך ואלס כל הערב.‬
‫לא אתקרב לרחבת הריקודים.‬
‫לא אם תהיה לי יד בדבר.‬
‫איפה ההנאה בזה?‬
‫אני…‬ ‫-בואי איתי.‬
‫הערב.‬
‫סיינה, אני רוזן.‬
‫אחותי נהייתה דוכסית, והדוכס הוא גיסי.‬
‫מי יעז לפצות פה?‬
‫לא, לא בפניך.‬
‫זה מגוחך,‬
‫ודימיוני,‬
‫ואתה יודע זאת.‬ ‫-אני רוצה אותך שם, לצדי.‬
‫בואי איתי.‬
‫דומה לנו מאוד.‬
‫אכן.‬
‫נראה שמר גרנוויל העלים את השערות הלבנות‬
‫שבוודאי צימחתי בעקבות השבועות האחרונים.‬
‫אולי גם כמה קמטים.‬
‫את פוצעת אותי.‬
‫מוטב שנדון בסדר האירועים הערב.‬
‫מן הסתם.‬
‫יהיה נבון שניקח חלק ב…‬
‫שלושה ריקודים, היית אומר?‬ ‫-שניים.‬
‫זה הנשף שלנו, הוד מעלתך.‬
‫אני חוששת ששני ריקודים בלבד‬ ‫יותירו את אורחינו במצב רוח פושר.‬
‫אני חושב שההפך הוא הנכון.‬ ‫הרוחות יתלהטו והם יתפרעו.‬
‫שני ריקודים לכל היותר.‬
‫היית נהדר היום,‬
‫עם גרגורי והייסינת׳.‬
‫הם מעריצים אותך.‬
‫כך קורה לי תמיד עם ילדים.‬
‫אין פירוש הדבר שאני רוצה ילדים משלי.‬
‫כמובן.‬
‫הוד מעלתכם.‬
‫האורחים מגיעים.‬
‫ריקוד אחד אחרון, אם כן.‬
‫אתה רוצה לצייר דיוקן שלי, אולי?‬
‫יקירתי…‬
‫עלייך לראות בזה חזרה.‬
‫כל עוד לא הוצגת רשמית,‬ ‫אין לך כל סיבה לחשוש הערב.‬
‫כאילו אחוש משהו מלבד מחנק במחוך הזה.‬
‫יקירתי…‬
‫יחסית לאחת ששונאת שמלות ערב,‬
‫את נראית בה נפלא.‬
‫אם תחליטי לבלות את שארית הערב בספרייה,‬ ‫לא אומר מילה.‬
‫גם לא אאשים אותך.‬
‫אני רק שמחה שבאת.‬
‫אחותי…‬
‫אני מניחה שעליי להודות לך.‬
‫על מה?‬
‫על כך שאת כה מושלמת…‬
‫ושחסכת את זה ממני.‬
‫תראו מי פה!‬
‫ליידי פת׳רינגטון. איזו הפתעה נעימה.‬
‫לא ציפינו לראותך כאן.‬
‫מה אוכל לומר?‬
‫הדוכסית הזמינה אותנו באופן אישי.‬
‫נסיבות יכולות להשתנות, גבירותיי.‬ ‫לפעמים בן־לילה.‬
‫שמענו שבעלך הצליח לסדר לעצמו ניצחון.‬
‫איפה הוא? עדיין חוגג איפשהו?‬
‫הנסיבה הזו דווקא לא השתנתה,‬
‫אני מתארת לי.‬
‫מישהי מיוחדת מחכה לי כאן, אני מניח?‬
‫בשבילך רק הטוב ביותר, כבוד הלורד.‬
‫פת׳רינגטון.‬
‫הצטרף אלינו.‬
‫- לאודנום -‬
‫מבלה יפה?‬ ‫-מה?‬
‫שאלתי אם את מבלה יפה.‬
‫כן, הרגע חזרתי מרחבת הריקודים.‬
‫לא ראיתי אותך.‬
‫אני…‬
‫הייתי מאחור. היה שם צפוף מאוד, אז…‬
‫קולין…‬ ‫-פן…‬
‫אני חייב לך התנצלות.‬ ‫לא הבחנתי בזה בתחילה, אבל…‬
‫אני יודע שרק ניסית לחסוך ממני‬ ‫כאב לב עם מיס תומפסון, ו…‬
‫והתנהגתי כשוטה.‬ ‫-לא נכון.‬
‫רק האמנת שאתה מאוהב.‬ ‫אין שום סיבה להתנצל על כך.‬
‫כשאדם מוצא את עצמו במצב כה יוצא־דופן…‬
‫עליו להכריז על כך,‬
‫בביטחון,‬
‫בלהט…‬
‫בקול.‬
‫קולין, אני רוצה לומר לך משהו.‬
‫גם לי יש משהו לומר לך, פן.‬
‫אני עוזב.‬
‫מחר, עם בוקר, אצא למסעותיי.‬
‫אתחיל בים התיכון.‬
‫למעשה, ההשראה באה לי ממך.‬
‫הזכרת לי שוב ושוב עד כמה אני משתוקק לנסוע.‬
‫מה רצית לומר?‬
‫אינני זוכרת.‬
‫שנרקוד?‬ ‫-לא.‬
‫כבר רקדתי מספיק לערב אחד, קולין.‬
‫בהצלחה במסעותיך.‬
‫פן, הביטי. המלכה.‬
‫היא כאן. זו ההזדמנות שלי לגלות‬ ‫מה תכניותיה לגבי ויסלדאון.‬
‫פן, הכול בסדר?‬
‫בסדר גמור.‬
‫המלכה.‬
‫מהרי, פן תחמיצי את ההזדמנות.‬
‫אין לגשת להוד מלכותה כך סתם.‬
‫ברצוני לבוא בפני המלכה.‬ ‫-אה, אם כך…‬
‫לא.‬
‫אני רק רוצה להודות לה‬
‫על ההזדמנות‬ ‫לחקור את תעלומת ויסלדאון מטעמה.‬
‫היא בוודאי מתקרבת לחשיפת זהותה של הסופרת,‬
‫בייחוד לאחר שגייסה כוחות כה נכבדים למשימה.‬
‫אין לך שום מושג.‬
‫נחשוף את זהותה עוד הערב.‬
‫כמובן. בוודאי.‬
‫צוות החוקרים היה הברקה שלך, נכון?‬
‫טוב…‬
‫מזלה שיש לה אותך.‬
‫כזה גבר מוכשר, כזה…‬
‫גאון.‬
‫גילינו שוויסלדאון מוסרת את כתביה‬ ‫לבית דפוס ברחוב לומברד,‬
‫בזמן שהחברה הגבוהה עסוקה באירועים חברתיים,‬
‫כמו זה.‬
‫זו שיטת הפעולה שלה.‬
‫היא תילכד שם הערב.‬
‫ברימסלי. אני זקוקה לך.‬
‫אחי, אתה מוכרח ללכת לז׳נבייב.‬
‫תוודא שהיא תישאר בבית הערב.‬ ‫-אלואיז, לא עכשיו!‬
‫אני צריכה שתסיע אותי מיד.‬
‫מיס אלואיז…‬ ‫-יש לי דמי כיס.‬
‫סכום גדול.‬
‫סלח לי.‬ ‫-אדוני…‬
‫תן לי רק רגע, אהובי, ואעלה בחזרה.‬
‫חשבתי לבוא איתך הערב.‬
‫דמיינתי את עצמי על זרועך…‬
‫רוקדת כל הלילה.‬
‫אבל הרשיתי לעצמי רק לדמיין ותו לא.‬
‫סיינה, מה את עושה?‬ ‫-מה אני עושה?‬
‫מה אני…?‬
‫אני עושה בדיוק את מה שתמיד עשיתי.‬
‫אני דואגת לעצמי.‬
‫אני מבטיחה את עתידי.‬
‫מפני שאני יודעת…‬
‫בלבי…‬
‫אני יודעת שאף אדם אחר לא יעשה זאת לעולם.‬
‫ניסיתי.‬
‫את בוודאי יודעת. אני…‬
‫ניסיתי.‬ ‫-מה שאני יודעת‬
‫זה שאתה אבוד.‬
‫ואני לא מוכנה לאבד את דרכי בגללך.‬
‫עליך לשחרר אותי.‬
‫אני יודע שנהגתי בחוסר הגינות…‬ ‫-שחרר אותי.‬
‫נוח לי.‬
‫טוב לי.‬
‫האדון הזה, בקומה הראשונה…‬
‫הוא רואה אותי בתור מי שאני.‬
‫בניגוד אליך,‬
‫הוא לא רוצה שאלבש איזו שמלה מגוחכת,‬
‫ושאתלווה אליו לאיזה נשף מטופש.‬
‫הוא לא רוצה שאשתנה.‬
‫וגם אני לא רוצה.‬
‫אתה מוכרח לשחרר אותי.‬
‫את צודקת.‬
‫אני מצטער, סיינה.‬
‫מצטער כל כך.‬
‫- דפוס ו. דייויס ובניו -‬
‫עלינו לחזור למסיבה.‬ ‫-רק עוד רגע.‬
‫ליידי ויסלדאון.‬
‫סע! זו מלכודת!‬
‫מה את עושה פה?‬ ‫-סליחה, אני…‬
‫חשבתי שאתה מישהי אחרת.‬ ‫אולי תצליח להשיג אותה.‬
‫אני מניחה שתכניתך,‬ ‫להיפרד מהוד מעלתה, לא השתנתה?‬
‫לא.‬
‫כנראה אין שינוי גם ביכולתך לקלוט‬ ‫כל פרט רכילות בעיר הזאת.‬
‫מתי תבין זאת? אני יודעת הכול.‬
‫הגאווה, הוד מעלתך…‬
‫היא תגבה ממך מחיר כבד‬ ‫ותותיר אותך חסר־כול.‬
‫אסור לתת לזה לקרות גם לך.‬
‫זה קורה אחרת אצלם?‬
‫אצל גברים?‬
‫ההבנה שהם מאוהבים?‬
‫נראה שכל השאר שונה אצלם.‬
‫הסכמנו לרקוד ריקוד אחד הערב. ואלס.‬
‫חסרים לי הריקודים עם אביך.‬
‫הפעם האחרונה שרקדתי הייתה איתו.‬
‫בנשף.‬
‫היו שם טווסים, כמדומני. אמיתיים.‬
‫אני מניחה שהכול בו חסר לי.‬
‫איזו אהבה גדולה הייתה לכם.‬
‫זה דבר נדיר מאוד, כך גיליתי.‬
‫ובכל זאת, גם בה יש קשיים.‬
‫אביך ואני התמודדנו עם קשיים רבים מאוד,‬
‫אבל התגברנו עליהם.‬
‫כך החלטנו לעשות, בשלב מוקדם.‬
‫אימא, לא נראה לי ש…‬
‫בחרנו לאהוב זה את זו בכל יום.‬
‫זו בחירה, יקירתי.‬
‫אף פעם לא מאוחר מדי לקבל אותה.‬
‫אולי לא אראה את אביך שוב לעולם,‬
‫אולי אקום בכל בוקר‬
‫ואגע בכרית עליה הניח את ראשו,‬
‫אבל הידיעה שבחרנו לאהוב,‬
‫ולעשות ככל יכולתנו…‬
‫אין לי מילים להסביר לך‬ ‫כמה שלווה ונחמה זה מביא לי.‬
‫הלוואי שהיה משהו, אימא.‬
‫הלוואי שיכולתי לעשות זאת…‬ ‫-את בת למשפחת ברידג׳רטון.‬
‫אין דבר שאינך מסוגלת לעשות.‬
‫דפני.‬
‫דפני!‬
‫כולם…‬
‫אני מאמינה שהערב הזה הסתיים.‬
‫נוכל להודות למארחים על הערב הנפלא…‬
‫בבוקר.‬
‫עתה, לכו.‬
‫החוצה!‬
‫מיד!‬
‫דפני.‬
‫אני מצטער כל כך.‬
‫על מה?‬
‫גם דוכס לא יכול לשלוט במזג האוויר.‬
‫אני יודע שלא כך דמיינת את הערב הזה.‬
‫בהחלט לא.‬ ‫-ועל כך, אני…‬
‫כך טוב יותר.‬
‫אני יודעת מדוע נדרת את הנדר לאביך.‬
‫מצאתי את המכתבים שכתבת לו בילדותך,‬
‫וקראתי אותם.‬
‫דפני…‬ ‫-גם אם משהו אינו מושלם,‬
‫אין פירוש הדבר שהוא לא ראוי לאהבה.‬
‫אביך גרם לך לחשוב אחרת.‬
‫הוא גרם לך להאמין שעליך להיות חף מפגמים‬
‫כדי להיות נאהב, אבל הוא טעה.‬
‫אם אתה זקוק להוכחה, פשוט הבט לכאן.‬
‫נמאס לי‬
‫להעמיד פנים,‬
‫ולא אוכל להמשיך להתנהג כאילו…‬
‫כאילו איני אוהבת אותך,‬
‫מפני שאני אוהבת אותך.‬
‫אני אוהבת את כולך,‬
‫גם את החלקים שאתה מתבייש בהם.‬
‫כל צלקת.‬
‫כל פגם.‬
‫כל אי־שלמות.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫אתה אולי חושב שאתה פגום ושבור‬ ‫מכדי להרשות לעצמך להיות מאושר,‬
‫אבל אתה יכול לבחור בדרך אחרת, סיימון.‬
‫אתה יכול לבחור לאהוב אותי‬ ‫כמו שאני אוהבת אותך.‬
‫זה לא צריך להיות תלוי באף אחד אחר.‬
‫זה לא יכול להיות תלוי באף אחד אחר.‬
‫זה יכול להיות תלוי רק בך.‬
‫פניו של מר פינץ׳ חמימים מאוד, הלא כן?‬
‫ומבטו נוסך בי השראה.‬
‫אולי תקבלי השראה לשתוק?‬
‫פרודנס, אל תהיי כזאת.‬
‫יהיו לך הרבה הזדמנויות למצוא בן־זוג הקיץ.‬
‫אני חושבת ששיפוץ מקיף‬ ‫של ביתנו בכפר יהיה…‬
‫איפה מיס תומפסון?‬
‫גבירתי… יש חדש.‬
‫מה קרה?‬
‫בעלך, גבירתי.‬
‫אומרים שהוא מת.‬
‫החוקרים שואלים שאלות.‬
‫אני לא רוצה להיות לבד.‬
‫אני יודע זאת כעת.‬
‫אבל איני יודע‬
‫איך להיות הגבר שאת צריכה שאהיה.‬
‫הגבר שאת ראויה לו באמת.‬
‫איני יודע איך לעשות זאת.‬
‫כן. אתה יודע.‬
‫דפני…‬ ‫-אני יודעת שאתה יודע.‬
‫תישאר.‬
‫תישאר,‬
‫ונעבור את זה ביחד.‬
‫אם תעשה את זה, אם נעשה את זה,‬
‫אז…‬ ‫-שום דבר אחר לא ישנה.‬
‫אם תהיה אי־פעם סיומת מפוארת יותר לעונה‬
‫מאשר זו שהעניקו לנו‬ ‫הדוכס והדוכסית הייסטינגס השנה,‬
‫סופרת זו תיאלץ לאכול את כובעה.‬
‫שכן הרומן המפואר של זוג זה‬
‫בישר את סופה‬ ‫של עונת סקנדלים נוספת בלונדון.‬
‫רבים עוזבים כעת את העיר לטובת הכפר,‬
‫ולא כל סיומת היא סופית כפי שהיא נדמית.‬
‫אני כאן, פן,‬
‫כדי לעזור לך למצוא סיבה, מדי יום,‬
‫לסבול את היעדרו של אביך היקר.‬
‫אני יודעת שכולכם מתגעגעים אליו.‬
‫ספרי לי משהו טוב.‬
‫מה קרה עם ויסלדאון?‬
‫הצלת את מדאם דלקרואה?‬
‫אכן.‬
‫ועכשיו היא תוכל לתקן את מה שקלקלה העונה,‬ ‫אני בטוחה בכך.‬
‫אני בטוחה שאם ויסלדאון עדיין בשטח,‬ ‫העונה הבאה תהיה מעניינת הרבה יותר.‬
‫איך עשית את זה?‬
‫איך סבלת 22 שנות נישואין ללא אהבה?‬
‫מוצאים דברים לאהוב, יקירתי.‬
‫דברים קטנים.‬
‫גם דברים גדולים, כמו הילדים, ו…‬
‫בסופו של דבר, זה מספיק.‬
‫את חזקה, מיס תומפסון.‬
‫אולי אפילו חזקה ממני.‬
‫אני צופה לך הצלחה.‬
‫כמובן, ישנן גם סיומות אחרות,‬
‫שיניבו התחלות חדשות…‬
‫ספרי לי שמצאת שם.‬
‫איתרנו אותו, גבירתי.‬
‫את האיש שיירש את אחוזת פת׳רינגטון.‬
‫אבל…‬
‫ובכן…‬
‫הביטי.‬
‫…גם אם אותן התחלות אינן מבשרות טובות.‬
‫אכתוב לכם מיוון.‬
‫אל תשכח להביא לי מתנה.‬ ‫-זו לא מתנה אם ביקשת אותה!‬
‫אשמח לקבל משהו כחול. או לבן.‬
‫אנתוני,‬
‫לא זכור לי שראיתי אותך אמש.‬
‫כן. חשתי ברע.‬
‫סליחה, אחותי.‬
‫כעת תיסעו לקלייבדון, אני מניח?‬
‫החלטנו להישאר בלונדון עוד קצת.‬
‫ליהנות עוד קצת ביחד, רק שנינו.‬
‫ואתה? מה אתה מתכנן, אחי?‬
‫שום דבר מיוחד.‬
‫רק למצוא את הרוזנת החדשה שלי‬ ‫ולהצהיר בפניה על כוונותיי, כמובן.‬
‫הרוזן מוכן למצוא ולהצהיר על כוונותיו?‬
‫שמעת, הוד מעלתך?‬
‫ומי בת המזל…?‬ ‫-זה לא משנה.‬
‫סוף סוף הבנתי מה הקושי: האהבה עצמה.‬
‫סילוקה מכל קשר רומנטי יעזור לי לאין ערוך.‬
‫חסל דרך הסחות דעת,‬ ‫רק אחריות והליכה בדרך שקולה.‬
‫מכל מקום, תיהנו.‬
‫אולי הוא ילמד.‬
‫ואולי לא.‬
‫מסור דרישת שלום למדאם דלקרואה.‬ ‫-דרישת השלום שלך תצטרך לחכות, אל.‬
‫היא עשתה גיחה קצרה לצרפת.‬
‫לא תיפרד ממנה?‬
‫נפרדתי אמש, אם את מוכרחה לדעת.‬
‫הלכנו יחד למסיבה. למסיבה טובה מאוד.‬
‫היית אצל מדאם דלקרואה אמש?‬
‫כן.‬
‫ואל תספרי לאחותנו שעזבתי באמצע הנשף.‬
‫מה העניין?‬
‫אם היית עם מדאם דלקרואה אמש,‬ ‫סימן שהיא לא…‬
‫שהיא לא יכולה להיות…‬
‫ועם זאת…‬ ‫-אבוי.‬
‫…אין שום סימן לסופה של סופרת זו,‬
‫שנודע לה לאחרונה על מזימה לחשוף את זהותה…‬
‫ליידי ויסלדאון!‬
‫סע! זו מלכודת!‬
‫…מצד יריבה ראויה בהחלט.‬
‫אולי אחליט להיחשף באחד הימים.‬
‫אך דעו לכם, קוראים יקרים:‬
‫החלטה זו תהיה שלי ושלי בלבד.‬
‫שלכם,‬
‫ליידי ויסלדאון.‬
‫אנא דחפי, הוד מעלתך.‬
‫דחפי!‬
‫בסדר.‬
‫שוב.‬
‫דחפי.‬
‫ברכותיי, הוד מעלתכם.‬
‫זה בן.‬
‫תרצה להחזיק אותו?‬
‫עלינו לחשוב על שם.‬
‫יהיה אשר יהיה,‬
‫אני חושב שעליו להתחיל באות א׳.‬
‫יש לנו מסורות במשפחה, הלא כן?‬
‫בהחלט, הוד מעלתך.‬
‫- מוקדש לזכרו של בריאן ניקלס -‬
‫תרגום כתוביות: יניב אידלשטיין ‬