-Pan Hamilton? -Ano.
Vodu máte ve dveřích.
Bezva.
Rovnou do kongresového centra?
Rozhodně.
Jste Američanka.
Ano, z Arkansasu.
-Dívka z jihu. -Přesně, pane.
Říkej mi Petere. Když slyším „pane“, připadám si jako důchodce na Floridě.
To mě moc mrzí.
Jak se jmenuješ?
Jsem Brandy.
Dnešní ráno stálo za hovno, Brandy.
To mě moc mrzí.
Na poradě jeden pasivně agresivní zmrd naznačoval, jakej jsem sráč.
Jak jsem mohl přehlížet toho hajzla, když tvrdil, že nedělám práci dobře?
Což náhodou dělám.
Bůh mu pomáhej.
Kroisos jednou pravil: „Není šťasten ten, jehož dny nejsou sečteny.“
To koukám.
Uděláme dohodu.
Já neznám tebe a ty neznáš mě.
A jelikož se neznáme, nemáme co ztratit. Můžeme být opravdoví.
Ano? Žádné masky. Jen čisté pocity Brandy a Petera.
-Co ty na to? -Tohle obvykle zabírá?
Dobře.
Žádný masky, žádný kecy.
Říkám si, že bych moc ráda někde zaparkovala,
dala si s tebou vzadu drink a pak…
Uvidíme, co se stane.
Kéž bych mohla.
-Já myslel… -Říkala jsem, že bych si drink dala ráda.
Cucnu si a někdo skončí v lochu a někdo na pohotovosti.
Nepřišla jsem sem na drink, Petere.
Chtěla jsem tě vidět z tohohle úhlu.
Líbí se ti, co vidíš?
Vypadáš líp než na fotkách.
Pojď sem.
Počkej moment, Petere.
Nejdřív se tě chci na něco zeptat.
Ano, madam. Teď jste šéf vy.
Co jsi udělal?
Co jsem udělal?
Nevím, kdy jsi to udělal, ale…
Něco jsi udělat musel, Petere.
O čem to mluvíš?
Proč by někdo chtěl, abys už nebyl naživu?
Pokud by se Kroisova slova zmodernizovala, zněla by:
„Není šťasten ten, kdo neměl dobrou smrt.“
Já se svým subjektům snažím dopřát dobrou smrt.
To ale nemůžu, pokud nevím, co jsi udělal.
To není vtipný.
Kdo tě k tomu navedl?
Byl to Ronny?
Ten parchant. Já to věděl.
-Zavoláme mu. -Polož ten telefon, prosím.
Kurva!
Prosím, nedělej to!
Neškemrej. Ber to jako něco, co už se stalo, protože to tak je.
Odpověz mi na otázku.
Nic! Nic neznamenám!
Nejsem nikdo! Jen přesouvám peníze pro firmy!
Takže mi neodpovíš?
Ne! Ne, počkej. Dobře, dobře.
Vím proč. Vím proč!
Ale nevíš.
Subjekty to zřídka vědí.
Dobře, prosím.
Zaplatím ti.
Určitě to slýcháš často, ale dám ti každý cent, co mám. Dělám ve financích!
Kód vykonavatele 74598CG.
Kód vedení 840227.
Potvrzeno.
Subjekt uzavřen.
Zníš trochu mimo, holka.
Nechceš se svěřit?
Ne.
Žádné hlášení?
Potřebuju nový paruky. Buď se mi srazily, nebo mi narostla hlava.
-Žádné zádrhele? -Nemusíš si o mě dělat starosti.
Starosti si nebudu dělat, až budu chtít.
-Co dělá hlava? -Dobrá. V pohodě.
Nezníš moc dobře.
-Zmlkni. -Ani v pohodě. -Mlč, prosím tě.
Ještě to mám v sobě, to je celý.
Uzavřela jsi subjekt důstojně?
-Jo. -Nebylo vedení zkompromitováno? -Ne.
Tak už na to kašli.
Myslím, že vyrazím na pár dní do Bostonu.
-Je to dobrý nápad? -Je to soukromá věc, Dukeu.
-Chceš probrat přípravu na Rijád? -Později. -Dobře.
Nastuduj si to jako na zkoušku do školy. Vedení si vyžádalo konkrétně tebe.
Budou tě sledovat. Tohle máme celý na starost my.
-Dukeu. -Když mi nezavoláš, zavolám já.
Bacha na hlavu a ať ti nezvlhne prach, holka.
Bacha na hlavu a vlhkej prach. Jasně.
Poslední palubní kontrola.
Let do Bostonu potrvá přibližně 6 hodin a 40 minut.
-Přistaneme před plánovaným příletem. -„Převod probíhá“
BONTONFILM uvádí
„40 potvrzených cílů“
„Subjekt uzavřen“
„Kongresman nalezen mrtev“
„Muž obětí odstřelovače“
AVA: BEZ SOUCITU
„Rodný list“
„Americká asociace vyznamenaných“ „Nejlepší studentka“
„Šachový klub, Mise v Guatemale, Francouzský klub, Klub šermu…“
„Nejperspektivnější studentka, Organizátorka vražedných večírků“
„Premiantka způsobila pod vlivem zranění dvou osob“
„Řízení pod vlivem, držení zakázaných látek“
„Nový cíl, nové poslání, vaše nové já. Vstupte do armády“
„Operace Rhino“
„Operace Mangusta“
„Operace Haven Denial“
„Doklad o propuštění z armády“
„Služba s poctami“
„…nevyrovnaná a zpochybňuje autority.“ „…může být přítěží.“
„Psychiatrické vyšetření“ „Nadužívání alkoholu“
„…zdatná v boji…“ „…problémy v civilním životě…“
„Pohřešovaná“
„Status agenta: aktivní“
„Bankovní převod“
Rezervace. Campbellová.
-Haló? -Kód vedení 980456.
Vykonávací rozkaz 98602FT.
Máme tu problém. Naše agentka, takže nedělej nic, dokud nedostaneš zelenou.
Nespusť ji z očí.
…finanční poradce Peter Hawthorne byl nalezen za Paříží ve vyhořelém autě.
Francouzská policie to popisuje jako nájemnou vraždu.
Hawthorne, klíčový poradce Mezinárodního měnového fondu,
byl nedávno obviněn z praní peněz a falšování voleb poté,
co několik vysokých činitelů MMF…
Jo, ranní let.
Ahoj, Jude.
Můžu tě doprovodit domů?
-Pohřeb byl fakt bezva. -Omlouvám se.
-Jo. -Vím, že jsi všechno zařizovala sama.
Zvládla jsem to. Ve velkým stylu.
Co máma?
Napružená.
Takže v pohodě.
Tu máš.
Michael to nesnáší.
Takže to nepřestalo?
Mrzí mě to, jasný?
-Jsi moje ségra, kurva. -A ty ses kurva zdejchla.
Stalo se to.
-Neviděla jsem tě osm let. -Volala jsem ti.
Jo, jednou za půl roku. A nikdy jsi mi neřekla, kde kurva jsi.
Přestala jsi pít, zmizela a nechala mi tu kýble sraček.
Měla jsem tě radši, když jsi chlastala.
Hezký.
Pozvala bych tě dál…
ale bydlí tu se mnou Michael.
Jestli se chceš sejít, přijď na devátou do nemocnice.
Do nemocnice?
Děláš si prdel? Před týdnem jsem ti psala mail.
-Co? -Myslela jsem, žes přijela kvůli tomu.
Avo, máma měla infarkt.
Nebyl to infarkt. Ty jsi hrozná tragédka.
Byla to angína. Nic to není.
Infarkt.
Zlato, podáš mi tu deku, co je na židli?
Děkuju.
Nemusíš stát ve dveřích.
Když už jsi konečně tady, můžeš zavítat k nám…
přímo do pokoje.
Tu máš.
Bez vázy.
Jaká sestra má dneska službu? Gloria, ta vysoká zrzka?
-Sophie, mami. -Ta je taky hodná.
Mohla by nám přinést vázu. Chovají se ke mně moc hezky.
Nosí mi dortíky navíc. Moje boky to zrovna nekvitují.
Vypadáš skvěle, mami.
Myslela jsem, že budeš v šoku, až mě uvidíš takhle starou.
Vzhledem k tomu, že jsi mě tak dlouho nespatřila.
Vypadáš pořád stejně. Je to skvělá práce.
No tak, Avo.
Děkuju, Avo. To dělá ten hydratační krém.
Je na poličce v koupelně. Můžeš se taky máznout.
Zvláštní, nikdy by mě nenapadlo, že jsou v Holandsku takový vedra.
Přijde mi, že ses trochu spálila od sluníčka.
Sluníčko je skvělý nápad. Pojď si sednout do křesla, mami.
Nemám náladu.
Táta myslel jen na sebe.
Nesmysl.
Tvůj táta byl vždycky dravej. Byl nezničitelnej.
Myslel, že ho nikdo neporazí.
A šarmu?
Na rozdávání. Okouzlil každého.
Dokázal s lidmi manipulovat, jako Ava.
-Máš příšerný vlasy. -Děkuju.
Jen ti na tý hlavě dřepí. Děs.
Mohla bys je mít stylovější. Už nejsi v armádě.
-Nemám, na koho bych dělala dojem. -Můžu tě klidně ostříhat, jestli chceš.
-Nechci tě obtěžovat. -Judy stříhám pořád.
Živila jsem se tím, než jsem se všeho vzdala kvůli vám dvěma.
-Vím, co dělám. -To je mi jasný, mami. -Zapomeň na to. Neměla jsem o tom mluvit.
Do prdele, jestli mě chceš ostříhat, tak si mě ostříhej.
Jak se má Michael, zlato?
Už jsi ho viděla, Avo?
-Ne, zatím ne. -Až ho uvidíš, pamatuj si,
že bys neměla mluvit jen o sobě a svých pocitech.
Tak…
Do toho, povídej.
Pověz nám o té hogo fogo práci.
Není co vyprávět.
Tohle může být ošidné. Přístup by měl být koketní, ale stylový.
Cokoliv agresivního generála vyleká.
-Je ženatý? -Odloučený. -Jaký je klíč?
Larry Sullivan, dobrý přítel tvého otce a generála.
Nedělní obědy ve tvém rodném domě v Londýně jsou primární vzpomínkou.
Sullivan tobě a tvému mladšímu bráškovi vyprávěl po jídle historky z války.
-Jasně, dobrej materiál. -Tentokrát se drž scénáře.
Generál je velký obchodník se zbraněmi a má celosvětový vliv.
Vedení zdůraznilo, že to má vypadat na přirozenou příčinu.
-„Rijád, Saudská Arábie“ -Nezbytné materiály a své osobní věci…
…dostaneš v Rijádu. Postupuj s citem, sledují nás ze všech stran.
-Vzkaz obdržen. -Budeš skvělá, holka.
-Bacha na hlavu. -A vlhký prach, já to vím.
Přijde vám to vtipné?
Promiňte.
Máte okouzlující smích. Ten je vaší třetí největší předností.
Opravdu?
Jaká je tedy má první a druhá největší přednost?
Můžeme to probrat nahoře.
Myslím, že bude nejlepší, když vás oba necháme o samotě.
Slečno Porterová.
Bylo mi potěšením.
Jsem moc rád, že vás Larry poslal.
Pan Sullivan je dobrý přítel mého otce.
Když jsem byla malá, byl u nás každý víkend.
Už nás nechte, pánové.
Velvyslanec je můj dobrý přítel.
Mohu používat jeho kancelář a vyhnout se těmto hrozným večírkům.
Mohu ji vidět?
Ano. Prosím.
Jak si užíváte výlet do Saudské Arábie?
Musím tě varovat.
Jsem tak trochu kurvička.
Ty jsi blázen.
Bože.
Moc se mi líbíš.
Je to bezbolestné.
Potrvá to tak patnáct minut.
Všichni si budou myslet, že jsi zemřel na infarkt způsobený stresem.
Udělal jsi něco špatného.
Viď?
Jinak by mě neposlali.
Kéž bych věděla, co to bylo.
Bylo to to jméno, co? Sullivan.
Rozvědka mi to posrala, co? Řekla jsem jméno špatně.
Vyliž si.
Nestřílej!
Pomoc! Pomoc!
Pomoc!
-Odveď ji dolů. Asi ji postřelili. -Pomozte generálovi!
-Proboha! -Odvedu vás do bezpečí.
To bude dobré. Klid.
Už tam budeme.
Pohyb!
Pojďte ještě.
Pozvracím se, jestli si na chvilku nesednu.
Nehýbejte se.
Ven!
„Barneville-Garteret, pobřeží Normandie“
Sullivan, O'Sullivan.
-Byl to překlep. -Nesouhlasím.
Kdo zodpovídal?
Pro účel tohoto rozhovoru řekněme, že za to můžu já.
Mám na starost tvé bezpečí. Zklamal jsem. Promiň, drahá.
Mělo to vypadat na přirozenou příčinu. Přirozené příčiny zvládnu.
-To já vím. -Zařídím nehodu.
-Umím být citlivá. -Já vím.
-Jestli mě chceš uzavřít, udělej to hned. -Vedení ví, že to není tvoje vina.
Dobře.
Zařídili, aby se k tomu přihlásila jedna teroristická buňka ze Středního východu.
Takže nějaká protizápadní skupina dostane dvacet raketometů.
Byla to chyba. Už se na to vykašli.
V čem generál splňoval naše kritéria?
Avo, neříkej mi, že ses zase ptala subjektů, co provedli špatného.
Další podobnou epizodu už nepřežijeme.
-Zase bereš drogy? -Ne.
Jsi závislá. Pamatuješ, k čemu takové chování vedlo naposledy?
-Jo. -K hospitalizaci tří lidí z obsluhy.
Takhle to teď nebylo. Občas chci prostě vědět, proč někoho uzavírám.
Na tom hovno záleží. Staráš se o zákazníka.
Nejsi členka propouštěcí komise ani vězeňská cvokařka.
Máš odfajfkovat na štítku na noze políčko „snadný“.
Nemáš nad ničím mudrovat, jen uspět nebo padnout.
Podruhé už tě nebudu moct ochránit.
Dukeu, jsem v pohodě.
Jasný? Slibuju.
-Vedení bude mimořádně ostražité. -Dobře.
Chtějí, aby ses na chvilku odstřihla.
Můj otec zemřel.
Já vím.
Nezabil jsi ho, že ne?
Souhlas.
Stejně se musím vrátit do Bostonu. Dořešit nějaké záležitosti. Něco dodělat.
To je dost trablů.
Já to vím.
-Mám říct vedení, že chceš volno? -Jo.
Už se stalo.
Ty prevíte.
Jseš hroznej prevít.
No vida.
Michaeli.
-Vypadáš dobře. -Ne, nevypadám.
-Ale díky za kompliment. -Fakt vypadáš dobře.
Judy je uvnitř s tvojí matkou.
-Některé věci se nikdy nezmění, co? -Některé věci se změní.
Mám z vás radost.
Opravdu.
Asi jsem ti měla říct, že moje sestra je ve městě.
-Budeš takhle chodit, aniž zavoláš? -Na návštěvu mámy? -Já vás tam slyším!
Pojďte mi pomoct s tou podělanou televizí!
Věřila bys, že si to Michael pamatoval? Děkuju, Michaeli.
Avo, věřila bys, že si Michael pamatoval, že mám ráda irisy?
Jo, věřila bych, že si něco takového pamatuje.
-Mám se na to podívat? -Ne.
-Nech toho. Ještě ten krám rozbiješ. -Dobrý, je to jen anténa. Už to bude.
Vy tři byste si měli zítra vyrazit na dobrou večeři.
-Mami. -Ne. Avo, vezmi je do fajn podniku.
-Nemyslím… -Jen běžte.
Chci vědět, že spolu vyjdete. Kdyby se mi třeba něco stalo.
-Radši to zaklepu. -Přestaň, mami.
Pane jo, ty jsi to opravila. Dobrá práce.
Asi s ní nic nebylo.
Asi před deseti lety, když jsem byla totálně v prdeli,
jsem tátu přistihla při nevěře.
Řekla jsem mu, že když to neřekne mámě, tak to udělám sama.
No…
Rozbrečel se.
A slíbil mi, že jí o tom poví.
Ale místo toho…
jí řekl, že mě přistihl, jak mu kradu peníze z peněženky.
Řekl, že jsem se ho pokoušela vydírat,
aby mi dal tisíc dolarů.
A že když to neudělá,
vymyslím si historku, že jí zahýbá.
V tý době jsem byla totální sračka závislá na alkoholu,
kterou přistihli, jak krade peníze na drogy, takže…
mu pochopitelně věřila.
Nevyčítám jí to.
Jemu jo.
Ten jeho výraz, když to se mnou řešila.
Jako by se bavil,
že mě využil, aby si zachránil kejhák.
Musela jsem si dát, abych to ustála.
Chtěla jsem ho zabít.
Fantazírovala jsem o tom.
Věděla jsem, že jestli okamžitě neodjedu, tak to udělám.
Tak…
jsem odjela a vstoupila do armády.
Když jsem slyšela, že je mrtvý, věděla jsem, že se můžu vrátit.
Víc toho nemám.
Díky za sdílení.
-Ahoj, jsem Tony a jsem alkoholik. -Ahoj, Tony.
„Dawson's Landing, Britská Kolumbie“
-Ahoj. -Ahoj.
Kdy se naši syrští přátelé přiznají k zodpovědnosti?
-Právě se to dojednává. -Dobře.
Panenko skákavá.
To byla bota.
Víc než bota.
Saudská pobočka dokončila renovaci. Prý půjdou do rizika, aby se zahojili.
Prý není možné, aby nás někdo vypátral.
-Jedna možnost tu je. -Ne, ji ne.
-Naverboval jsem ji a vytrénoval. -Mě taky. Je pro nás přítěží.
Simone. Ona je špička. Neexistuje, že by ji identifikovali.
-Je tu rizikový faktor. Už jsi zapomněl? -To bylo před dvěma lety.
Měla oprávněné pochyby ohledně etických hodnot u pár uzávěrek.
Oprávněné pochyby…
kvůli kterým se totálně sesypala.
-Dostala se z toho. -Mluví s posranejma terčema!
Už zase!
Říkal jsi mi, že když voják neuposlechne rozkaz, stojí to životy.
-Jak o tom víme? -Slyšel jsem ji.
Byl jsem ve Francii.
Za Saudskou Arábii nemůže, na tom trvám.
A kdo za to může?
Moje velení, moje péče a výchova, moje zodpovědnost.
Děkuju.
Díky, žes to řekl.
Tak dobrá.
Je nejnadanější, co máme. Sám to víš.
Dobře.
Tak si odpočine.
Ať se prach usadí. Zapojím ji, až bude správný čas.
-To je nejlepší řešení. -Je to tvoje řešení, Dukeu.
Dám na tebe.
-Jo. -Vypadni, ať si užiju synovy křtiny.
Jo. Gratuluju.
Tak co?
Duke ji má nejradši, ale je to neřízená střela a nebezpečí pro organizaci.
Chtěl jsem, aby zemřela v Rijádu a on nevěděl, že jsme to byli my. Ale teď…
Zavolej Alainovi.
Že chci zub nebo prst, je mi to fuk.
Chci z ní kousek vidět.
-A co Duke? -O něj se nestarej.
-Ale tati… -Poslouchej.
Mučili ho pět dní a stejně mě nevyzradil.
Pět dní.
-Nezjistí, že jsme to byli my? -To je jedno. Běž na oslavu.
Strav čas s bratříčkem, ano?
Nevlastním. Není třeba.
-Vím, že jsi naštvaná. -Už nemluv.
-Jen ti… -Když ti to říkávám a ty neposlechneš,
patří to k našemu špičkování. Teď to myslím vážně. Už nemluv.
Ukazuješ mi pistoli?
Víš, jak dopadl poslední člověk, co mi ji ukazoval? A ten před ním?
A ten před ním a tak dále, snad mě kapíruješ.
Saudská Arábie byl jejich průser.
Byl to tvůj průser, Dukeu. Chceš mě uzavřít?
Vím, že to tak může vypadat, ale upřímně, a neuraz se,
firma tě nechce uzavřít. Kdyby to chtěli, už jsi uzavřená.
Jak to můžeš vědět tak jistě?
Protože se to probíralo.
Aha.
Jasně že se to kurva probíralo. Pořád porušuješ protokol.
Varoval jsem tě.
Řekl jsem Simonovi, ať se tě nedotýkají.
Že pokud chce něco takového udělat, musí do toho zapojit i mě.
A zabít mě.
Zopakuj to.
Firma s tím neměla nic společného.
Zjistil jsem identitu toho chlapa přes své zdroje u bostonské policie.
Bývalý člen francouzských speciálních jednotek. Propuštěn bez poct.
Léta nezvěstný. Byl závislý na drogách.
Zdá se, že se tě snažil přepadnout feťák, který měl nehoráznou smůlu.
Tomu sám nevěříš, Dukeu.
Protože agenti vycvičení v armádním stylu bojového umění nemůžou být feťáci?
Vím, že nikomu nevěříš, ale já nejsem „nikdo“.
Takže teď si vyndám ruce z kapes.
Dám je takhle, vykročím směrem k tobě…
položím ti je na ramena…
uklidňujícím, ale pevným otcovským způsobem…
A zeptám se tě.
Nechceš, abych tu pár dní zůstal a dohlédl na tebe?
Přijela jsem si sem od tebe odpočinout, to jsi zapomněl?
Tady je jeho pistole.
-Prověříš mi ji? -Jistě.
-Je to grázl. -Není. -Je.
-Teddy je skvělej basák. -Je to slušnej basák.
A ne ve smyslu „ten je slušnej“. Prostě ujde. Žádná sláva.
Nesnáší Teddyho, protože mě na prvním koncertu balil.
-To není pravda. To si vůbec nepamatuju. -Ty si to nepamatuješ? -Ne.
Ona to pít nemůže.
Zaprvý je kravina, že si to nepamatuješ.
A zadruhý, on nevěděl, že mám přítele.
Jo, fajn. Judy je ve fantastický kapele. Musíš si je poslechnout.
Už nás slyšela. Mimochodem díky. Byla na posledním koncertě.
-Jsou skvělí. -Přijď na páteční koncert do Wally’s.
Hraješ ve Wally’s Cafe?
-Bude z tebe hvězda, Jude. -Fandíš mi.
-Vždycky jsi chtěla hrát ve Wally’s. -Nebuď přehnaně skromná.
Vždyť se každej večer pořád vztekáš, jak jste nedoceněný.
-Neříkej to, sakra. -Co?
-Můžeš si tyhlety kecy před ní odpustit? -Jaký kecy? Co jsem řekl? -Nic.
Proč se ptáš jí, sakra?
-Nesměj se mi. -On se ti nesměje, Judy.
Nech toho. Co říkám doma, má zůstat doma.
Posledních deset minut ti skládám komplimenty, jak jsi skvělá.
-Bylo to pro tebe těžký? -Nechme toho. Jsi opilá. Jasný?
Tím to je, jsi opilá.
Tak… Jaká je tvoje práce?
Jak to chodí?
Není to moc zajímavý. Akce, oslavy a nekonečné koktejlové večírky,
kde je hrozný jídlo a chlast zdarma pít nemůžu. Je to o ničem.
Takže běhám po Pekingu a snažím se sehnat mandlový mlíko
pro delegáta z Francie, který má laktózovou intoleranci.
Taková namóděná letuška.
Být tady je tak zvláštní.
Je tu tolik vzpomínek.
-Jakejch vzpomínek? -Kotě. -Co? To řekla ona.
-Ať to vysvětlí. -Nemyslela jsem to tak, jak myslíš. -Ne?
Myslela.
Bavte se tu.
Ježíši.
-No… chvilku byla šťastná. -A pak?
A pak zemřel váš otec a ona tu byla jediná, kdo se musel o všechno postarat.
Pak tohle, Avo.
-Dobrý. -Ani moc ne.
Co to znamená?
-Fajn, půjdu si s ní promluvit. -Ne.
Nemůžeš sem přijet a snažit se dát všechno do pořádku.
Jasný? Ty na to nemáš právo.
Promiň.
Omluvit bych se měla já.
Odešla jsem bez rozloučení.
To ano.
Jo?
Avo?
-Promiň, je pozdě. Nevím, co si počít. -Jak to myslíš?
Michael nepřišel domů.
Šel pryč a nevrátil se.
Nejspíš si chtěl jen zchladit hlavu. To přece dělá pokaždý, ne?
Tohle si určitě vychutnáváš.
Proč bych si měla vychutnávat, že mě vzbudíš v pět ráno a řveš na mě?
Fajn, víš co? Já radši půjdu.
Jude.
Vím, že mi nevěříš. Nechala jsem tě ve štychu a zmizela. Ale teď jsem tady.
Prosím…
Mluv se mnou.
Není to prvně.
Občas se nevrátí domů z…
Odkud se nevrátí?
Kdy zase začal s hazardem?
Nikdy nepřestal.
-Jasně. -Jde mu to. To přece víš.
Peníze, co dokáže vyhrát na dostizích, by se nám dost hodily.
Ale říkala jsem mu, ať karet nechá. Už žádnej posranej karban.
Ty lidi jsou úplně šílený.
Víš jistě, že hraje karty?
-To je dobrý. -Nemůžu to vystát.
Protože na jednu stranu doufám, že víš, kde je,
a na druhou stranu by mě nakrklo, kdyby…
Víš to?
Ne.
Promiň.
Dlouho jsem tě neviděl.
-Očekává tě? -Mě vždycky, ne?
Ale ne, kurva.
Ahoj, Toni.
Moje ztracené jehňátko, co mi pozvracelo podlahu.
To bylo před osmi lety.
Končím.
Tuhle krasavici jsem našla před dveřmi.
Polomrtvou. Se stříkačkou zabodnutou mezi prsty na noze.
Hodně se toho změnilo.
To vidím. Není to vděčnej člověk.
Dala jsem ji do pucu, nechala spát na mým gauči.
A ona mi pak vzala moji králičí pacičku.
Teď si myslí, že ho může odvést znova.
-Vyplať ho. Má být na jiném místě. -To místo už není u tebe, viď?
Vypadáš dobře.
Jak dlouho už jsi čistá?
Dost dlouho.
Tik tak.
To stačí, Toni.
-Pojď. -Vždycky jsem tě měla ráda…
svým způsobem. Nepokoušej mou trpělivost.
Musíš odejít. Budu tu ještě tak hodinu.
-Kolik jí dlužíš? -On z téhle partie neodejde.
-Poslouchej… -Slyšela jsi. Čas jít. -Dej ty pracky pryč!
Jdeme, Michaeli. Půjdeš první.
Uvidíme, kolik děr jí udělám do ksichtu, než vystřelíš.
Nech toho. Polož to.
Kdo tě tyhle rychlý finty naučil?
Vždycky jsi byla bystrá studentka, viď?
Každýho jsi prokoukla, co?
Nechám tě tady.
Teď jít můžeš.
Ale zítra a pozítří…
a popozítří tě čekají starosti.
Kolik?
-Na penězích mi nezáleží. -Dělejme, že ano. Kolik ti dluží?
Pětasedmdesát, plus minus.
Dej mi 36 hodin. A neser se do něj.
To bude ode mě velkorysý. Máš kurevskou kuráž.
Tu máme obě.
Jo.
Co to kurva bylo?
-Judy za mnou přišla. Bála se o tebe. -O tom nemluvím.
Ty věci, cos prováděla. Kdo tu teď přede mnou stojí, sakra?
-Wonder Woman? -Bojový umění jsem měla na odvykačce.
Ne. Ne. Nevykládej mi historku, kterou říkáš všem ostatním.
Řekni mi pravdu.
Nebo vysmahni!
-Takže takhle? -Tobě mám vykládat o upřímnosti?
-Jen se snažím dostat z dluhů. -Víš, že by se ta částka měla snižovat?
-S Toni nejsou žerty, Michaeli. -Ona jediná mě založila.
-To ti pomůže. -Jo? A co jsi dělala ty, Smaženko?
Neříkej mi tak, už taková nejsem.
Ale jsi. Pro mě budeš vždycky Smaženka.
Požádal jsem tě o ruku a řekla jsi „ano“.
A pak zmizíš na osm posranejch let!
-Zvorala jsem to v rodině a musela pryč. -Tos mi nemohla říct?
Získala jsem ti pár dní. Kolik můžeš schrastit?
-Ne dost. -Potřebuješ hotovost?
Od tebe ne.
Jakou máš alternativu, Michaeli?
Tohle je moje alternativa. Přímo tady.
-Co s tím kurva uděláš? Zabiješ ji? -Dlužím jí osmdesát táců.
Zabouchnutá nebo ne, talisman, půjde po nich.
A musím myslet na Judy a…
Dobrý.
Nedělej to. Co to děláš?
Už nejsem tvůj.
Takže jsi šťastnej.
Požádal jsem ji o ruku.
A řekla „ano“.
Avo.
Avo!
Co to bude?
Skotskou, dvojitou.
Jasně.
Sakra. Chcete ji s ledem?
Jo.
Dobře. Protože jsem tam led dal.
Jste hotelový host?
Číslo pokoje, prosím.
-Madam? Mám to napsat na pokoj? -Ano.
-Ahoj, chlape. -Ahoj.
Moje třiasedmdesátiletá matka konečně souhlasila, že sem přijede.
Nikdy neletěla, neopustila Irsko. Za hodinu tu bude.
Sice budu znít jako neurvalej vocas, ale co bys rád?
Saudská Arábie nebyla chyba, že ne?
Narafičil jsi to, aby ji zabili, viď?
Podcenil jsem ji.
To byla chyba.
To už chápu.
Ten vykonavatel, co jsi ho poslal do Bostonu, aby ji uzavřel.
Co se ti nějakých 24 hodin neozval. To se dá brát také jako chyba.
Zaktivuj čisticí protokol na všechny Alainovy identity.
-Ale… -Je mrtvej. Běž.
Nechtěl jsem, abys zabití schvaloval ty sám. Musel bys to udělat.
Teď velím já. Musím dělat těžký rozhodnutí. Sám jsi mě to naučil.
Už nejsi můj nadřízený důstojník.
Jestli je ti to nepříjemný, promiň. Srovnej se s tím. Tohle není válka.
Není tu protivník.
Tohle je byznys a je brutální.
Vím, že máš Avu rád. Chtěl jsem tě toho ušetřit.
Počítal jsem s tím, že to pak pochopíš, víš?
-Co si myslí, že se stalo? -Snad si myslí, co jsem jí namluvil.
Že ji přepadl feťák. Lhal jsem jí.
Dobře.
-Musíš anulovat rozkaz k zabití. -Víš, že to nemůžu udělat.
Ale můžeš.
Co tu blbneš?
-Dukeu! Já věděla, že jsi to ty! -Vážně? Panečku.
Věděla jsi, že jsem to já? Fakt?
Je pravda, že jsi z celé vaší rodiny nejhezčí?
Ano.
Je pravda, že jsi z celé rodiny nejchytřejší?
-Ano. -Z celé vaší rodiny? -Pojď k tátovi, Příšero. Pojď.
-Božínku, kde máš mámu? -Ve sprše. -Tobě se podařilo vyklouznout? Šikovná.
Strýček Duke pro tebe bude mít s takovými dovednostmi práci.
Nebude.
Jedna dcera stačí?
Pole není místo pro dámu. To jsme, myslím, zjistili.
-Rozluč se se strýčkem Dukem, Příšero. -Ahoj, strýčku Dukeu. -Ahoj, krásko.
Tak jo, pojď.
-Doveď ji k matce. A ať už ti neuteče. -Ano, pane.
Ne! Nech toho!
To není tvůj boj, zlato. Padej, nech nás.
Nech nás být!
Dále.
Měla jsi zůstat v nemocnici. Nechceš tam ještě pár dní zůstat?
-Dalších pár dní jsem zůstat nehodlala. -Pro případ, že ještě nejsi úplně…
Tyhle řeči nesnáším.
S tím tvým „pro případ“ běž do horoucích pekel.
Zaklepu to.
Dělej, zaklepej to.
Oběma rukama.
Srdce.
Nedoporučoval ti nikdo, abys brala prášky na OCD?
To by se ti líbilo, co?
Nadrogovat mě a pak mě šoupnout do blázince.
Už zase.
Mami.
Musím ti něco říct.
Měla by sis pořádně rozmyslet, co mi povíš, Avo.
Nemůžeš to odříct.
A já odslyšet.
Moc ráda bych věřila, že pracuješ pro Organizaci spojených národů.
Fakt ráda, zlato.
Promiň.
Věděla jsem, co je tvůj otec zač, když jsem si ho brala.
Nechtěla jsem jeho druhou stránku vnímat…
Soustředila jsem se na tu, která mě dělala šťastnou.
Ignorovala jsem jeho součást, ze které mi pukalo srdce.
Kdybych na něj tehdy vytáhla, že se kurví,
nebylo by to jen kvůli zradě…
Ale proto, že lhal o své dceři,
aby si zachránil kejhák a…
No… každá slušná matka…
by takovýho chlapa opustila, co?
Bála jsem se zůstat sama.
Dala jsem mu přednost před tebou.
Proto jsem s tebou nechtěla mluvit.
Děsila jsem se, až zase za půl roku zavoláš, protože…
jsi věděla, co jsem udělala.
Ať už je to cokoli…
Ať už je to cokoli, co skrýváš…
Je mi to fuk.
Protože ti vidím na očích,
že ti to dalo sílu.
Ty bys svému dítěti nikdy neprovedla to,
co jsem provedla já svému.
Vidím na tobě, že se nebojíš.
A na to jsem moc pyšná.
Mami.
Avo…
Vynášíš.
Musím vyhrát, abych si mohla odpočinout.
Ano? Tak…
Takový den mi připomíná domov.
-Vážně? -Jo.
Pojedu do Bostonu.
Postarám se o Avu sám.
Hodně štěstí.
Mám jí něco vyřídit, než ji pošlu pod zem?
Že je mi líto, že nemůžu být u toho, abych se díval, až ti vyřízne srdce.
Vyřídím.
Jo?
Kód vedení 980456. Kód vykonavatele, prosím.
Kód vykonavatele 74598CG.
Potvrzeno.
Kdo je to?
Ahoj, Avo. Já jsem Simon. Říkal ti o mně Duke?
Ne? Nedivím se. Byl jsem jeho první chráněnec. Taková přípravka na tebe.
A pokud mě Duke nenaučil všechno, co umím, naučil mě to užitečný.
Nikdy jsem o tobě neslyšela, kurva. Co chceš?
Právě jsem ho zabil. Kvůli tobě.
Jestli je to pravda, Simone, tak teď zabiju já kurva tebe.
Napadlo mě, že to řekneš.
Duke ti vyřizuje,
že je mu líto, že neuvidí, až mi vyřízneš srdce.
-Je tady Judy? -Ne, Judy má hraní.
Vrátí se tak kolem jedný, půl druhý.
-Odjeď se mnou pryč. -Cože? -Odjeď se mnou.
Kam chceš odjet?
Já nevím. Prostě spolu odjedeme.
Někam, kde nás nikdo nenajde.
Judy je těhotná.
Ani jsme se nesnažili.
Teď jsme to zjistili.
Je tady.
Stůj.
Řekla jsem Michaelovi, ať se mnou uteče.
Věřila bys tomu, Toni? Snoubenci vlastní sestry.
Ani jsem nepomyslela, jaké by to mělo pro Jude následky.
Tohle jsem nikomu neřekla…
ale zaplatili mi za zabití 41 lidí.
A i po tom všem…
Teprve když jsem tohle sestře provedla…
mi skutečně došlo, čeho jsem schopná.
U tebe je moje tajemství v bezpečí.
Teď jsme si kvit.
Je to splacený. Už moji rodinu nikdy neotravuj.
Skončily jsme spolu.
Simone.
Je na to krásné ráno, Avo. Koukám, že jsi navštívila minibar.
Co by tomu řekl Duke?
Skandál.
Trochu jsem vyšel ze cviku.
Pojď sem!
Víš co, Simone?
Sklapni, puso.
No jasně. Tobě se nelíbí, když mluvím se svými subjekty, viď?
Tentokrát…
vím, co jsi udělal.
Kurvafix.
Není šťasten ten…
-Jehož dny nejsou sečteny. -Jo.
Jo, Duke mě taky nutil číst tyhle řecký srágory.
Chápu, proč tě měl tak rád, Avo.
Máš páru.
Jestli tě ještě uvidím, tak tě kurva zabiju.
Běžte tam.
Pozor, žádáme hotelové hosty, aby opustili budovu.
Nepoužívejte výtah.
Jděte po schodišti.
Tohle není cvičení. Okamžitě opusťte hotel.
Kód vedení 98045FT.
Vyhlaste pohotovost ochrance mé rodiny. Zdvojnásobte stráž.
Objekt je stále otevřený.
Moje rodina.
Nemám o ně zájem.
Chápu, pokud…
si s tím chceš dát na čas.
Až řeknu pět?
Proč ne?
Raz.
Jdu za sestrou.
Proboha, pojď sem, pojď dovnitř.
Chci si promluvit o samotě.
Jsme v pohodě.
Co se stalo?
Teď mě poslouchej. Dojeď pro mámu a ještě dnes opusťte zemi.
Na měsíc, dva, než vás zkontaktuju.
-Nejezděte do Evropy ani do Británie. -Mluvíš úplně z cesty.
Tady je číslo účtu a kód k zahraničnímu účtu na moje jméno.
Zapamatuj si to a spal to, Jude.
Je na něm 500 tisíc dolarů. Vezmi si, kolik potřebuješ.
Tady je 20 tisíc dolarů. To bude stačit, abyste se dostali v bezpečí ze země.
-Do prdele. -Posloucháš mě, sakra?
Musíš udělat přesně to, co ti říkám.
Co se děje? Proč bych to měla dělat?
Musíš se postarat o rodinu, protože já to nedokázala.
Ano?
Teď jsi máma.
Dobře?
Musíš se postarat o dítě.
Se mnou by nikdy nebyl tak šťastný, jak je evidentně s tebou.
Tohle ti přišlo.
Děkuju.
Avo.
Kdo jsi?
Někdo, koho by tvoje dítě znát nemělo.
Není šťasten ten, jehož dny nejsou sečteny.
Simon tomu říkal „tyhle řecký srágory“.
Teprve když víš, jak někdo zemřel, zjistíš, na čem jim opravdu záleželo.
O co se starali, pro co se obětovali.
Pro co by zemřeli.
Koho milovali a kdo na oplátku miloval je.
Nad svými životy nemáme moc velkou vládu.
Ale nad naším koncem? Občas si ten příběh píšeme sami.
Pokud ti to přišlo, víš, jak jsem skončil.
Nikdy jsem nebyl šťastnější.