PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Jste v půlce.
Druhá polovina cesty bude těžší.
Po fyzické stránce, emoční…
Ty jo, dneska je s tebou srandy kopec.
Přijdete o kontakt přes obraz a zvuk.
Podle odhadů základny za nějakých 48 hodin.
Pořád budeš moct posílat zprávy a e-maily,
ale čím dál budete, tím delší budou prodlevy.
Pak bude zpráva putovat třeba hodinu…
To já všechno vím.
Vím, že to máte s Alexis napjaté.
Bude to dlouhá doba.
Až ji příště uvidíš, bude maturovat.
Měla by ses zamyslet nad tím,
co jí chceš říct.
Jo a…
veselé Vánoce.
Veselé Vánoce.
Čekají mě smutné Vánoce
bez tebe.
Budu na krajíčku mít při vzpomínce
na tebe.
Červené ozdoby…
- Můžeme? - Jo.
…co na stromeček dám,
nejsou už tak krásné,
když se na ně dívám sám.
Když studené vločky
padat vidím,
při vzpomínkách slzy
nezadržím.
Měj si svůj radostný smích
o Vánocích veselých,
ale mě čeká jen
vánoční tryzna.
Měj si svůj radostný smích
o Vánocích veselých…
Panebože.
C… F…
P…
Jestli nevíš, pojďme na pravé.
Sklapni. Vím to.
V.
U. Jo, U.
Nezkusíme pravé oko?
Ne, seru na to. Už mám dost těch nekonečných testů.
Jsem snad pokusný králík?
Zapomněls, že je to povinné?
Ráme, řekni jim, že mám zrak v pořádku.
Mohli vybrat někoho s lepším, kdo ve vesmíru nestrávil víc hodin
než kterýkoli muž, žena nebo opice v dějinách planety, jasný?
Ahoj, Lu.
Omluvte mě, dámy a pánové.
Skutečná práce volá.
Fotka přišla?
Jaký je to doma?
Divný.
Divný v čem?
- To nechceš vědět. - Ale chci.
Takhle jsem si to nepředstavovala.
Jak?
Všude jsou rampy.
Smrdí to tu jako v nemocnici.
S mámou nebudu moct nějaký dva roky mluvit, ale…
táta zdobí stromek, udí hovězí…
Oba se snaží dělat, že je to všechno úplně normální.
Ale čím víc se o to snaží, tím jasnější je, že…
Že není.
Nikdy nebude.
To je…
blbý.
Proč jsem s tebou tak ukecaná?
Poslyš, chtěl bych ti něco ukázat.
Co?
To je překvapení.
Jaké překvapení?
Neřeknu, jinak to nebude překvapení.
Zavezu tě tam.
Můžu přijet kolem desáté?
Dýchej pusou.
Perfektní.
Jak Matt zvládá návrat domů?
V pohodě.
A co ztráta kontaktu? Jak to zvládáte?
Dobře.
Poslyš, Emmo, když jsem…
před pár týdny mluvil o bratrovi, doufám, že ti to nebylo nějak nepříjemné.
Ne, to ne.
Řekl jsem ti totiž něco, co nikdy neříkám, a…
Od té doby se mě prakticky straníš a to není nic moc.
Můžeme prostě…
Jsem ráda, že ses mi svěřil. Jen nechci, aby sis něco špatně vyložil, nic víc.
- Co tím myslíš? - Je…
Je těžké být mámou, ženou a velitelem posádky i bez nějakých…
Čeho?
Komplikací.
Komplika…
Byl to jeden rozhovor…
Jestli jsem se na tebe divně podíval, promiň.
Blouznil jsem v horečkách a rozřízl si záda.
Ber v úvahu i okolnosti.
Já prostě jen dělám čáru mezi pracovním a osobním životem. To je celý.
Jasný?
Pochopil jsem.
Myslím, že máme hotovo. Nechám tě obléknout.
Mimochodem, Mišův zrak se od odletu z Měsíce vážně zhoršil.
Hodně vážně?
U levého oka přešel z 20/40 na 20/70.
To není normální zhoršení.
Co pravé oko?
Začal řvát a nadávat, než jsem mohl prohlídku dokončit.
Proč mě to nepřekvapuje?
Podívej, zatím se neví, co vesmírnou slepotu způsobuje,
ale víme, že rozhodně existuje.
A i když se zrak po návratu na Zemi většinou vrací,
některým zůstane vážně poškozený.
Už někdo někdy oslepl?
Ještě ne, ale nikdo taky ještě nebyl na Marsu, že?
Mám strach. Ještě nikdy jsem ve vesmíru nebyl.
Nikdo ještě ve vesmíru nebyl.
Jasně…
Dokázal jsi přežít z odpadků na ulicích Kirova.
Takoví psi musí do vesmíru…
- Kwesi. - Ano. Co?
Žádný pes se sebeúctou na takový návrh nekývne.
Prosím, zkus to znovu.
Tentokrát mluv jako chlap, ne jako školačka.
Tak fajn. Mišo.
Najdi si někoho jiného. Rám je sympaťák. Jistě umí hrát.
A Lu, co ty? Ty máš dítě.
Určitě víš, jak se na tyhle věci musí.
Můj syn se o loutky nezajímá. Ani já ne.
Pozdě. Řekl jsi ano. Uvázal ses k tomu, jo? Jdeme na to.
Ani… Ani jsi mi neřekl, k čemu to je.
Věř mi, je to to nejdůležitější, cos kdy udělal, zahradníku.
Jsem světově proslulý botanik. Žádný „zahradník“.
Pamatuješ mou radu?
Používej… Jak to bylo? Bránivec?
- Bránici. - Jo, to.
Hlas musí jít odsud, ne odsud.
- Prosím, já… - „Prosím.“
Prosím, ztište se. Na rozdíl od vás se snažím pracovat.
A Miša má pravdu. Snaž se mluvit jasně.
Dobře.
Musela jsem zkusit asi 1 000 domů.
Sehnala jsem ho až u Caldwellových,
tak snad to za to stálo.
Koriandr.
Tím dosáhneš té komplexní chuti, víš?
Tak jo.
- To vypadá dobře. - Jo.
Čichni si.
- Co ty na to? - Dobrý. Komplexní.
Víš, říkala jsem si…
Annie a Aditi pořádají vánoční večírek s kamarády.
Bude tam celá parta.
Říkala jsem jim, že asi nebudu moct.
Zlato.
Jo, já vím.
Jde o to, že nevíme, kdy se máma připojí na ten poslední hovor.
Jo, chápu to.
Nemůžeš s nimi být přes FaceTime?
Jo, jasně.
Lexi!
Ahoj, Cassie!
- Lexi! - Cass.
- Cass, nemůže dýchat! - Ne, mám to ráda.
- Ahoj, zlato. - Moc ráda tě vidím.
Já tebe taky.
- Vítej doma, Matte. - Díky.
Pamatuješ? Babiččin slavný pastelón.
Ano. Vynikající.
Proč jsi na vozíku?
Cass…
Budeš už vždycky na vozíku, nebo se uzdravíš?
- Nesnaží se být nepříjemná. - To je dobrý.
Víš, to ještě není jistý, Cass,
ale já mám rozhodně v plánu se uzdravit.
Přijdeš zítra na náš vánoční večírek?
Asi něco máte, ale každý rok zveme lidi z NASA, co na svátky nemůžou domů.
V podstatě sraz intošů. Ale my se bavíme.
Nemusíte, ale klidně se kdykoli stavte.
Ne kdykoli. Začínáme přesně v 15:30.
Budou párky v těstíčku.
Fakt jo? Tomu se dost těžko odolává.
To je moc milý, Cass, ale myslím, že oslavíme Vánoce spolu jako rodina.
Samozřejmě.
Ale jste tu jen vy dva. Teď můžeme být rodina.
- Cassie, zlato. - To nic.
Jo.
- Ahoj. - Ahoj.
Prý jsi zaměstnal Kwesiho. Jak si vede?
Řekněme, že není žádný Al Pacino.
Mišo, Rusové možná protokol tak neřeší, ale…
Emmo.
Oči mám v pořádku.
- Protokol nemáme nadarmo. - Samozřejmě.
Máme ho proto, že je vaše země posedlá statistikami.
Úplně jste tím zničili baseball.
Všechno musí odpovídat číslům, každé rozhodnutí se vypočítává.
Analytika, algoritmy, omezení nadhozů, směn, přesuny v poli…
Je to skvělá hra. Co takhle ji hrát tak, jak se zamýšlelo?
- Nevěděla jsem, že jsi fanda. - Jsem samé překvápko.
Tady nejde jen o sběr dat.
Pokud tě opouští zrak, týká se to naší mise.
Jde o naše přežití.
Dokonči prohlídku. To je rozkaz, Popove.
Ano, madam.
A uvědomuješ si, že Kwesi je z tebe na nervy, že jo?
Co mají ty loutky znamenat?
Připravuju si poslední videohovor s vnoučaty.
- Pokud se nevrátím, chci, aby… - Ale ty se vrátíš.
Pokud teda nevíš o nějaké překážce.
Jo. Pokaždé, když jsem ve vesmíru, předpokládám, že se domů nevrátím.
Navíc jsme první mise na Mars
a statisticky vzato, ti první obvykle první umřou, takže…
Dostanu nás domů.
Věřím ti.
Vážně.
Je důležité se rozloučit.
Je to dobrá věc.
Podívej, tati!
Paní učitelka říká,
že pokaždé, když zazvoní zvonek, anděl dostane svá křídla.
Přesně tak.
Přesně tak!
Už si půjdu lehnout.
Mám ti pomoct na postel?
- Ne, v pohodě. - Dobře.
Dobrou.
A Lex…
- Jo? - Je v pořádku být na mámu naštvaná.
Cože? Nejsem na mámu naštvaná. Proč si to myslíš?
Po tom, co o tobě mluvila s Putneym?
A odletěla? Možná máš poslední možnost…
Co se snažíš říct?
Že jí mám vynadat, až s ní budu naposledy mluvit?
Jo, jestli se zlobíš, tak jí o tom řekni.
Nebo o čemkoli, co cítíš.
Jen to v sobě nedus, to je celý. Jo?
Dobře.
- Ty taky nemusíš nic dusit. - Co tím myslíš?
Vím, že je těžký být zas doma.
Ne, zlato. Jsem…
Jsem tu hrozně rád.
Dobře.
- Fakt! - Dobře. Veselé Vánoce.
Veselé Vánoce.
Dobrou.
AHOJ
Ahoj.
Takže dušnost, průjem, nespavost,
bolest žaludku, přechodné deprese a úzkost.
Ještě nějaké další příznaky?
Ještě nějaké existují?
Tak jo, Kwesi.
Podívej, vesmír klade na tělo velké nároky, že?
A my letíme dál a na delší dobu než kdokoli před námi.
Teprve zjišťujeme, jaké výzvy to přináší,
ale tvoje symptomy jsou naprosto normální.
Životní funkce máš v pořádku, jsi silný a věříš,
což ti fakt pomůže, jasné?
Mockrát jsem viděl, co vesmír s lidmi dělá.
Určitě budeš čím dál silnější.
Takhle utěšuješ děti?
Ne, říkám ti pravdu.
Počkáme na výsledky testů, ale podle mě budeš v pořádku.
Jasně. Je tu ještě jedna věc.
Dobře.
Jen tě varuju, trochu mě to vyděsilo, takže…
Klidně mluv.
Když tě to vyděsí, tak mě to vyděsí ještě víc.
- Prosím, nevyděs se. - O co jde?
Co se to proboha děje?
Tohle bylo kdysi mou součástí a teď už není.
Dobře, ošetřím to.
- Děsí tě to, že jo? - Nic takového.
Mě tedy ano. Jsem vyděšený k smrti.
Co se mi to proboha děje?
Vyčistím to, obvážu a pak ti řeknu,
že v nulové gravitaci se tohle kvůli atrofii může stát.
Odpadne mi i něco dalšího?
Tady se sexu zrovna moc nevěnuju. To mi teď upadne penis?
Ne, penis ti neupadne.
Tak co? Prsty? Tohle se mi vážně vůbec nelíbí.
- Na, spolkni to. - Jo, prášek na bolest to spasí.
Není to na bolest, ale na úzkost. Vezmi si to.
Ano?
Už přišly moje výsledky?
Ano, jsi zdravější než v den odletu.
Jistě, proč by to mělo být jinak?
Promiňte.
Nenávidím ji.
Tašo, chci ti jen říct…
Tašenko, chci ti jen říct, že…
Tašo, já…
Tašenko, ahoj.
Je brzy. Děti ještě spí.
Já vím, schválně jsem… Jen jsem ti chtěl…
něco říct.
Poslyš, přemýšlel jsem.
Potřebuju ti říct,
že když jsem se vrátil po mámině smrti, slíbil jsem, že zůstanu, já vím,
ale místo toho jsem tě poslal do Kazaně a odletěl.
Chci, abys věděla, že jsem tě měl tehdy rád a pořád mám.
Neměl bys.
Nech mě domluvit. Tohle pro mě není snadné.
Vím, že jsem se k tobě zachoval špatně,
ale na druhou stranu,
země potřebovala kosmonauty.
Naše vlast.
Vlast, ano. Vlast.
Tati.
Co?
Čas se nezastavil.
Už nejsem ta zraněná holčička.
Bůh ti žehnej na tvé cestě, ale mě vychoval strýc Lev a teta Máša.
Stali se mými rodiči a ty…
Ty jsi na mě už dávno zapomněl.
- I já na tebe. - Tašo, chápu, že se pořád zlobíš,
a máš na to plné právo.
Ale copak jsem měl na výběr? Situace byla tehdy jiná.
Musím jít k dětem. Brzy už se vzbudí.
Veselé Vánoce, tati.
Ano, veselé Vánoce.
Fajn, žes změnila názor.
Tak kam jedeme?
Buď dárkem mým vánočním.
Kolem všechno je ztemnělé.
Tyhle Vánoce napraví
jedině to slovo smířlivé.
Ahoj, pitomče.
Ahoj.
Vím, že volám uprostřed noci, ale aspoň máme čas jen pro sebe.
To je make-up?
Co je na tom divného?
Kéž bych teď mohla být s tebou.
Dotknout se tě.
Moc mi chybíš.
Jo.
Jaké to je, být zase doma?
Bylo potřeba to udělat. Musel jsem se sem vrátit.
To není odpověď na mou otázku.
No, je to…
pořád náš dům…
ale nepřipadá mi to jako domov.
Ukaž mi ho.
Prosím.
Víš, co vidím já?
Nevidím rampu ani nemocniční postel.
Vidím domov, kde jsme chtěli vychovávat dceru.
A vidím muže, kterého miluju.
Kterého s takovou hrdostí nazývám manželem.
Vidím nejlepšího přítele.
Dobře, ten kuchyňskej ostrůvek mě trochu mrzí.
Matte?
Jo.
Zahraješ mi něco, prosím?
Jasně.
Dneska…
Dneska jsem na tebe myslel…
a napadlo mě tohle.
To byla nádhera.
Jestli se nevrátím…
Vrátíš se.
Zlato.
Mám to v plánu.
Ale pokud ne…
chci, abys věděl, že jsi mě změnil.
Díky tobě jsem si dokázala věřit.
Díky tobě věřím…
že jsem dobrá.
A jsem hrozně vděčná, že jsi otec naší holčičky.
Jsi ohromnej táta.
Má velké štěstí.
Ty se vrátíš.
Udělám pro to, co jen umím.
Ne, poslouchej mě.
Poslouchej.
My budeme v pohodě.
Ty se soustřeď na svou práci.
Dávej na sebe pozor, svou práci dokonči
a vrať se sem k nám, dobře?
Jo.
Chybíš mi.
Bylas někdy na půlnoční?
Ani zdaleka.
Máma nám drží místa.
To je moje máma. Mami, to je ta, o které jsem ti říkal.
Teď už asi chápu, proč byl takový povyk.
Těší mě, paní Rod…
Skvělé, žes přišla. Pojďte k nám.
VÁNOCE
Dobře.
Děkuju.
Bylo to úžasný.
Nemůžu uvěřit, žes šla.
Veselé Vánoce.
Ahoj.
Amen.
Věřila bys tomu? Naše první vesmírná Chanuka.
- Jasně. - Jsi pohublý. Musíš jíst.
Ano, mami, samozřejmě že jím.
I když bych rozhodně nepohrdl tvou prvotřídní latke.
Brzy jich tu na tebe bude čekat hromada,
až se vrátíte z Marsu.
Mami, já…
Chci ti poděkovat.
Za všechno.
A brzy se uvidíme.
No tedy!
Opravdu ses zlepšil.
Náš maličký už vyrostl.
Ukaž jí ten druhý.
Máš jich víc?
Páni.
Dej ho blíž, ať dobře vidím.
Blíž, ještě.
To je moc!
Vidím ho.
Děsně moc mi chybíš.
- Myslím na tebe. - Mám tě rád.
Kluci mají být silní.
Jo, buď silný.
Kresli dál.
Když zůstaneš,
začne tě unavovat žebrat o zbytky a zahanbovat svou matku.
Ve vesmíru budeš skvělý pes, který se těší úctě své vlasti.
Rozumím, soudruhu Konstruktére!
Tati.
Sašenko, musím odletět. Musím.
Kvůli tobě.
Kvůli naší zemi. Pro lidstvo.
Tati, nechoď. Neodlétej.
Když se Tiška dostal do vesmíru,
svět začal znovu snít.
Když byl někdo smutný nebo vyděšený
nebo osamělý, podíval se na nebe, viděl tam Tišku
a to mu připomnělo, čeho všeho jde dosáhnout.
A v jeho stopách cestovali do vesmíru i lidé.
Tiška nikdy netoužil letět do vesmíru.
Ale zasáhl osud.
A když už se tam jednou dostal, nemohl se vrátit.
Nechal na Zemi štěně,
svou milovanou Sašenku.
Teď…
Tiška krouží kolem Měsíce.
Dívá se z okénka a říká si:
„Všechno by bylo mnohem snazší,
kdybych byl někdo jiný,
kdybych mohl být pozemským psem.“
Ale co mohl Tiška dělat?
Tiška není pozemský pes.
Tiška…
je vesmírný pes.
Zatleskejte dědovi! To se mu povedlo.
Moje krásky, moje lásky!
Na viděnou.
- Ahoj. - Ahoj, dědo.
- Ahoj. - Tak dobrou noc.
Pusinku.
Dobře, tak šup, spát! Vyčistit zuby!
Tašo, počkej…
Měla jsi pravdu.
Naprostou pravdu. Nebylo to pro naši zemi.
Nebylo to pro vlast. To všechno…
To všechno jsou lži.
Když jsem se po smrti mámy vrátil,
všechno bylo jiné,
cizí, už to nebylo moje.
A…
já tě vždycky vzal do školy,
popadl jsem láhev vodky…
pil…
a přemýšlel, jak zemřít.
Nakonec jsem to pochopil.
Tobě bude líp v Kazani u tety Máši.
A mně bude líp tady nahoře.
Tak, je to venku.
Promiň, hvězdičko moje.
Promiň, že jsem všechno zkazil.
Všechno jsem zkazil.
Odpusť mi.
Nevím jak.
Jsem ráda, žes našel svůj domov.
Odpusť mi.
Nevím, jak ti odpustit. Já nevím.
Sbohem, tati.
Sbohem.
Mišo, jsi v pohodě?
- Mám pro tebe jediné slovo, Kwesi. - Jaké?
Vodka.
Jasně.
Je to fakt dobrý.
- Vím, od mámy je to jiný. - Je to výborný.
Vím, že to bylo špatný.
Co jsem udělala.
Chápu, že se zlobíš.
Jen jsem měla pocit, že je toho všeho moc.
Že mě to dusí.
Ale byla to hloupost a i bez těch už toho máme dost.
Já jen…
Vím, jak jsi dřel, abys mohl domů.
Hrozně mě štve, že jsem asi zkazila Vánoce.
Kde jsi byla?
S dobrým kamarádem.
V bezpečí.
Víš, že se mnou můžeš mluvit o všem, že?
Jo.
Koukni se na mě, prosím.
- Já vím. - Dobře.
Já mluvil s mámou včera. Volá tobě.
Ahoj.
Mami…
Mám tě hrozně ráda
a hrozně mě děsí, že mě opouštíš.
Ale taky jsem naštvaná.
Proč že tohle děláš?
Proč nemůžeš být jen má máma?
Vím, že je to sobecký, ale…
chci, abys tu byla pořád jako Melissa.
Promiň.
Omlouvám se, že jsem tě opustila.
Nevím, jak přežiju to, že tu dobu neprožiju s tebou. Opravdu ne.
A je v pořádku, že jsi naštvaná.
Máš na to právo.
A jsem moc ráda, žes mi to řekla, jo?
Jo.
Víš, když jsi ještě chodila do školky,
učitelé za mnou na konci dne přicházeli
a říkávali, že všechny ostatní holky následují smečku,
ale ty sis klidně sama zkoumala brouky.
Byla jsi sama sebou a dělala si svoje.
Taková ty jsi.
Pořád taková jsi.
Jsi báječná.
A vím, že ať se stane cokoli,
ty to určitě zvládneš, jasný?
Jo.
Chci, abys poslouchala tátu.
Vždycky poslouchej tátu.
Když s tebou mluví on, tak s tebou mluvím i já.
A chci, aby ses držela Melissy.
A vím, že tvoje teta Lynne je daleko a je trochu šílená,
ale ony jsou obě zlaté. Úplné zlaté cihly v bance.
Dobře.
A…
kluci.
Jo, jsou nádherní. Já to chápu, fakt.
Ale zlato, taky jsou divocí.
Jak utržení ze řetězu.
Takže nedělej nic, co nechceš, jasný?
A říkej přesně, co chceš a co nechceš.
A musíš mluvit jasně.
Když se ti něco nebude zdát, řekni:
„To se nestane. Konec diskuze.“ Ano?
Dobře, slibuju.
A chci, abys věděla,
že jsi to nejlepší, co mě kdy potkalo.
Mám tě ráda, mami. Děsně moc.
A já tebe.
Strašlivě.
Dobře.
Mami?
Jo, zlato?
Budu v pořádku.
Budu v pohodě,
takže se o nás nemusíš bát, jo?
Já vím.
Mami?
Em?
Tak jo, zlato.
- Jo? - Miša Kwesiho pořádně opíjí
tou svou špinavou domácí vodkou. Možná bys na ně měla dohlížet.
Promiň.
Ne, to nic.
Jak to děláš?
Jak to zvládáš?
Jak jen… Jak to děláš?
Máš tam dole synka
a ženu, kterou miluješ a se kterou už nemůžeš mluvit.
A přitom se vždycky zdáš tak…
oddaná misi.
Možná tak vypadám, Emmo.
Když pomyslím na tři roky bez syna,
mé srdce se začne lámat na kusy.
A možná už nikdy…
nikdy nebudu s Mej.
Ale…
budeme první lidé, kteří kdy vstoupí na Mars.
Já se dívám tam.
Díváš se špatným směrem, velitelko Greenová.
Tohle je zatím nejlepší várka.
Přátelé,
na naše zdraví.
Jasně.
Ta píše!
To je pořádný hlt hnusu, tak to je.
Díky moc.
- Teď teprve večírek začíná. - Ahoj.
- Dámy.
Jeden pro tebe.
- Je to lepší než posledně? - Je vynikající.
Je to alkohol. Na ničem jiném nezáleží.
Kosmonauti.
Na zdraví.
Tomu říkáš „vynikající“?
Upadl mi kus chodidla.
A to není dobré. Prostě upadl.
A…
no, jsem tady.
A jsem tu s vámi a všechny vás miluju.
Lu, hrozně mě děsíš, ale přesto tě mám rád.
A mám pro vás překvapení, dárek k Chanuce.
- To jsou… - Ano.
První zeleň vypěstovaná přímo tady na Atlasu.
Teď se fakt snažím, abych se nevzrušil.
Skutečné jídlo?
Tak jo, tohle je šílený.
Já ve vesmíru vypálím autentickou ruskou vodku, a vy děláte…
Tenhle chlap přinese rukolu, a máte orgasmus.
- Žádná rukola. - Díky.
Tohle je smutné, Kwesi. Je to smutný svět. Je tam špenát?
- Samozřejmě. - Děkuju.
- Díky. - Není zač.
- A Kwesi… - Ano?
Jako loutkář sis vedl úžasně.
Děkuju.
Dokončil Miša tu prohlídku?
Ano, pravé oko je stejně špatné jako levé.
Dobře, informuju základnu.
Zařídíš, aby šel brzy k sobě do kóje?
Samozřejmě.
Veliteli.
Zatančíš si?
Ale jistě.
Veselé Vánoce, Lexi! Mám tě ráda!
Já tebe taky.
Chceš poznat moje kámoše?
- Jasně. - Bezva.
- Tak jste přišli! - Ahoj, Melisso.
Jo, uvědomil jsem si, že mám hovězí tak pro 40 lidí,
takže doufám, že všichni máte ještě místo.
Neboj, hned bude pryč.
Co poslední hovor s Emmou?
Však víš.
Jo.
Jsem vážně ráda, že jste přišli.
Já taky.
Hovězí, lidi!
Ruce pryč. Nesahat.
- Shoda! - Dobrá práce.
Dobře, už to musím dát.
VČEREJŠEK BYL DÍKY TOBĚ VÁŽNĚ VÝJIMEČNÝ VEČER.
Matte, dáš si něco k pití?
Jo, to zní skvěle.
Vánoce se blíží, lidi stromy kácejí,
všude stavějí soby a o míru zpívají.
Kdybych tak měla řeku,
pryč po ní odbruslím.
Ale tady není mráz a nikdy tu nesněží.
Vydělám si spoustu peněz a už mě tu nic neudrží.
Kdybych tak měla řeku,
pryč po ní odbruslím.
Kdybych tak měla řeku dlouhou,
to bych mohla uniknout.
Kdybych tak měla řeku,
pryč po ní odbruslím.
Zklamala jsem lásku svou.
Snažil se mi pomoct, s ním mi bylo hned líp.
Miloval mě jako zvíře, bylo o něm lehký snít.
Kdybych tak měla řeku,
pryč po ní odbruslím.
Jo, se mnou je to těžký. Jsem smutná a sobecká.
Tak jsem ztratila i tu lásku, co jen jednou chodívá.
Kdybych tak měla řeku,
pryč po ní odbruslím.
Kdybych tak měla řeku dlouhou,
to bych mohla uniknout.
Kdybych tak měla řeku,
pryč po ní odbruslím.
Odehnala jsem lásku svou.
Vánoce se blíží, lidi stromy kácejí,
všude stavějí soby a o míru zpívají.
Kdybych tak měla řeku,
pryč po ní odbruslím.
Překlad titulků: Růžena Svobodová