EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
TVÅ VECKOR TILL LANDNING PÅ MARS
Hej.
Okej. Jag kommer direkt.
Är vattensystemet sönder?
Ja.
Ja, det är det.
Lu, är du redo med påsen?
Ja.
VATTENFÖRSÖRJNING
Det är nog allt.
Är det allt? Alla 16 kammare?
Vad har vi?
Sju deciliter, kanske.
Det räcker inte ens till två dagar.
Även om vi vill slunga runt Mars nu
vore vi döda innan vi dockar med Pegasus 2.
Lu, finns det något annat sätt att rena vår urin?
Menar du den magiska formeln jag har dolt för er
för att förvandla urin till vatten och vin?
Roligt, Lu.
Du tog orden ur munnen på mig.
Hör på. Vi har 72 timmar på oss att lösa problemet.
Vi sätter en timer så att vi kan ligga steget före uttorkningen,
för kommande sex timmar kommer att vara våra bästa
innan symptomen kommer.
Som Emma minns är uttorkning väldigt obehagligt.
Det gör det svårt att fokusera, så…
vi måste meddela Marken så att de vet.
Om det finns något komplicerat att pröva så är det nu vi ska göra det.
När blev du expert?
Jag är besatt av allt som har med vatten att göra.
Växter och människor är olika. Växter överlever nog längre.
Besattheten började inte med växterna,
utan när mina biologiska föräldrar dog
i dysenteri.
Det visste jag inte.
Ja, nej…
…utan ordentligt med vätska är dysenteri ett hemskt sätt att dö
och jag pratar inte om det så ofta.
Men vattenblåsorna som omger skeppet, då?
-Genom väggarna? -Absolut inte.
Varför inte?
För att det är omöjligt.
Jag kontaktar Marken.
Det är vid det omöjliga vi är.
Som vi alla vet byggdes Atlas
med vattenblåsor alldeles innanför skeppets ytterväggar
för att skydda från strålning.
Ett team jobbar just nu på att få ut vattnet
från väggarna i besättningsutrymmena
där gravitationen gör det lättare att samla.
Det är extremt riskabelt.
Det är bara ett par centimeter mellan innerväggen och ytterväggen.
Risken är 50-50 att de inte gör hål på blåsan och får vatten…
…utan når ut i rymden.
Ryan, du och ditt team fortsätter leta sätt att skaffa fram vatten inuti skeppet.
Ingen idé är för galen vid det här laget.
Vi andra jobbar på att få fram vatten utanför skeppet.
Okej, men hur ska vi hantera det omöjliga
i att få ut vattnet ur skalet i 2,7 grader kelvin?
Det är väl därför du jobbar på NASA? För att lösa omöjliga problem?
Kan vi ha en termodynamisk pump?
Vi kan ta värmeslingan från vattensystemet?
Börja leta delar.
Hej på er, jag…
Jag ville bara säga att jag mår bra.
Alla jobbar hårt på att lösa detta.
Och…
…vi håller…
…andan uppe.
Förlåt.
Jag tänker på er hela tiden.
Jag kämpar för er skull.
Jag älskar er båda så mycket.
Har du ny information?
Ja.
De har skickat instruktioner för att borra i besättningsutrymmena.
De jobbar på andra alternativ,
men Darlene ville att du ska veta att Matt jobbar på det.
Det måste vara tufft att veta hur rädda de är för din skull.
Det är väl det enda bra med att inte låta andra komma nära.
Man förstör inga liv när man dör.
Din död kommer nog förstöra ett par liv, Ram.
Jag tänker på er hela tiden.
Jag kämpar för er skull.
Jag älskar er båda så mycket.
Hej.
Tack för att du finns här, Mel.
Självklart.
Jag finns också här.
Ni är bäst, båda två.
Vi kanske kan se en film idag?
Så kan du tänka på något annat.
-Vad går, Cass? -Hur ska jag veta det?
Jag menar att vi kan kolla upp det.
Jag tror inte att jag orkar titta på en hel film nu.
Tror du att något hemskt har hänt?
Jag går och öppnar.
God eftermiddag.
Jag söker Lex.
Jag skäms över hur jag betedde mig.
Det var riktigt fegt.
Ja,
det var det.
Det är bara…
…när de sa på nyheterna att Pegasus var borta
tänkte jag på när männen i grönt
knackade på hos oss och sa att pappa var borta.
I tre dagar efter det…
…satt jag bara och flippade ur…
…och typ väntade på det otänkbara.
Jag ville inte gå igenom det igen.
Varför sa du inte bara det?
Jag hade väl inte insett det än.
Men så pratade jag med mamma i morse och hon sa att jag inte går igenom det,
utan du.
Jag fattar om du aldrig mer vill prata med mig.
Men jag vill säga att jag gjorde fel.
Det kommer inte hända igen.
Just nu måste jag omge mig med stabila människor.
Allt är så rörigt.
Mamma kan dö av uttorkning.
Och jag testade mig för CCM.
-Gjorde du? -Ja.
Resultaten kommer snart.
Jag kan få veta att jag har det.
Så du kanske ska tänka på det innan du lovar något.
Jag behöver inte tänka på någonting.
Hur klarade du dig igenom de tre dagarna?
När du var så rädd.
Innan det otänkbara hände.
Gummirör, så nära vi kan komma tre millimeter i diameter.
Jag ser inte den storleken här.
Vi måste skapa ett sug för att få ut vattnet när vi har borrat.
Toaletten i allrummet har en sugfunktion.
Allvarligt. Den har bäst sugfunktion på skeppet.
Jag antar att jag får koppla loss den från toaletten.
Det är faktiskt ingen dålig idé.
Hemsk idé.
Varför?
Nej, inte toaletten. Den är fantastisk.
Att borra i väggarna, det är…galenskap.
Men det är en idé i alla fall.
Vad är det värsta som kan hända?
Har du aldrig hört talas om Spektr?
Ingen vill höra om Spektr nu.
Jag vill höra om Spektr.
Lu, vi behöver så många påsar du kan hitta. Du också, Ram.
Visst.
Misha, snälla.
Spektr är en rysk spökhistoria.
Men det hände på riktigt.
År 1997 så blev rymdstationen Mir
påkörd av ett lastskepp.
Modulen som gick sönder hette Spektr.
Historien börjar alltid med ett…
Det är ljudet av luft som forsar ut ur kapseln
ut i rymdens vakuum,
medan astronauterna känner tryckförändringen i öronen
och väntar på att hjärnan ska sprängas.
Men hjärnorna sprängdes inte för de kunde ta sig ur modulen
och stänga i tid.
Så det ni säger är
att om vi råkar borra på fel ställe…
Och vi hör ett susande så drar vi fort som fan.
Om det är något ni bryr er extra mycket om i besättningsutrymmena
borde ni hämta det nu.
-Har ni något till oss? -Nära.
-Hur nära? -En halvtimme.
Besättningen är redo att borra. Jag måste veta om det finns alternativ.
Nu.
Astronauterna lämnar luftslussen, med pumparna,
och går de 3,5 meterna till den första ventilen.
Utmaningen är att få ut vattnet ut skeppets skal
-när det är nära absoluta nollpunkten. -Ja.
Så vi gjorde om värmeslingorna från vattensystemet.
Vi hoppas att vattnet blir varmt nog för att vi ska få ut det ur skeppets skal.
Kom ihåg att det är vår första provomgång. Vi har inte fixat några av bristerna än.
Det är ljudet av vatten som blir till gas när det lämnar skeppet.
När det kommer ut i rymden blir det genast till iskristaller.
Det är ett bra ljud.
Pumpen är tillräckligt varm för att bryta ner isen.
Det är bra. Riktigt bra.
Kapten Green, vi kör på plan A.
Hör av dig så snart det är färdigt.
Fader vår som är i himmelen. Helgat varde ditt namn.
Tillkomme ditt rike. Ske din vilja, såsom i himmelen, så ock på jorden.
Vårt dagliga bröd giv oss idag, och förlåt oss våra skulder.
Hjälper detta?
Inte direkt. Förlåt.
Säg inte förlåt. Är det inte din grej så är det inte.
Vad hände efter att din pappa dog?
Vad menar du?
Alla säger åt mig att…
…ha förtröstan och hålla hoppet vid liv.
Men vad händer om mamma faktiskt dör?
Hur känns det?
Det är det värsta du någonsin kommer gå igenom.
Inget kommer att gå ihop.
Du kommer att vara arg.
Ibland vet du inte ens om du vill leva.
Ja. Det var ungefär det jag trodde.
Men det blir bättre.
Verkligen?
Men sedan gör det att det känns ännu värre, för…
…på ett sätt vill man fortsätta ha ont.
Om det gör ont så glömmer man i alla fall inte.
Det suger verkligen när man börjar glömma dem.
Fader vår som är i himmelen.
Helgat varde ditt namn.
Tillkomme ditt rike.
Ske din vilja,
såsom i himmelen, så ock på jorden.
Okej…
Det ska vara 368 millimeter nedanför SB-2.
Och 165 millimeter från sidan av RB-12.
Försök att andas lugnt.
Jag svettas som en gris.
Så lyder väl uttrycket, va?
Ja. Andas bara djupt in och ut.
Kom igen.
Okej.
Där är det. Kapten, kontrollera mitt arbete.
Där är det. Det är rätt ställe.
Om du behöver ett par extra ögon finns jag här.
-Ut härifrån, nu! -Ut!
-Kom igen! -Kom!
-Något? -Nej.
Här är det.
"Målet ej uppnått.
Operationen resulterade i vakuumförlust.
Tills vi kan ta oss in och täppa till hålet har vi mist besättningsutrymmena."
Darlene.
George. Darlene.
Jag vet vad ni ska göra där inne.
Gör det inte svårare än det redan är.
Det är inte dags att förbereda tal. Inte än.
Vi kan inte ge upp.
-Vi ger inte upp. -Det måste göras.
Om vi hoppas på en framtida expedition…
Åt helvete med framtida expeditioner.
Jag är ledsen.
Fan.
Helvete…
Mår du bra?
Jag kunde gärna dö på Mars, men inte här.
Misha, har du någon vodka?
Vodka.
Det är något fel på mig. På riktigt.
Jag har tio sekunder på mig att hämta det viktigaste…
Och jag hämtade detta.
Om vi överlever får ni inte berätta för någon,
för i så fall kommer jag bli utsparkad från Ryssland.
Jag menar allvar.
Jag fattar inte. Är det kul att dö?
Hur är det att dö av uttorkning?
Det är inte det värsta sättet att dö.
-Bra att veta. -Ja.
När man slutar känna törst
brukar man inte känna någon smärta, man är bara yr.
Men det kommer ta längre tid att dö
eftersom vi har mat.
Det är lustigt…
Besattheten som…
…fick mig hit blir sättet som jag…
Tja…
Det är Marken.
Fortsätt. Öppna.
Du måste inte. Jag kan säga vad det står.
Marken vill att vi ska skicka några vackra sista ord.
Någonting i stil med…
"Hjältarna på Atlasexpeditionen vill inte dö förgäves."
Det är faktiskt från Matt.
Han säger: "Förlora inte hoppet. Jag har en idé."
-Är Matt tillbaka på markkontrollen? -Ja, alla jobbar ihop nu.
Vad säger han? Vad är hans idé?
Båda astronauterna laddar sin dräkt
med statisk elektricitet.
Jag förstår inte.
De laddar dräkterna med statisk elektricitet.
-Vad laddar ni dem med? -Vi har byggt en generator.
Det är lätt att göra. Kolla upp det på Youtube.
De kommer kunna bygga en likadan på Atlas.
Hur går det, Freddie?
-Vi borde vara redo. -Toppen.
När de är laddade kommer den första astronauten öppna ventilen.
Gas kommer ut och förvandlas genast till iskristaller.
Det återskapar vi inte här,
men tanken är att isen reagerar likadant som vatten
och attraheras till negativa joner på dräkten.
Negativa joner i rymddräkten drar till sig vattnet.
…stöter isen bort mot den öppna dörren i luftslussen…
…där den andra astronautens negativt laddade dräkt
drar åt sig isen
och han står redo med påsar för att samla in den.
-Har någonting liknande någonsin… -Nej, aldrig.
Jag vet, jag föreslår…
…att vi räddar våra astronauter med ett skolexperiment.
Koordinera instruktioner med Matt till Atlas.
De bestämmer om de vill göra det.
Det är klart att de gör.
Det är allt de har.
Se till att vi har deras sista ord innan de öppnar luftslussen.
Tack så mycket.
Detta kanske får dig att tänka på annat.
Jag har inte ätit på hela dagen.
Vad?
Du är söt när du äter. Här, du har…
Tack.
Det är typ fjärde gången Melissa ringer.
Hon kanske har nyheter?
Du måste prata med henne någon gång.
"Astronaut A går 3,5 meter till ventilen, öppnar den,
leder isen genom rymden mot luftslussens dörr
där astronaut B väntar med påsarna."
Ska vi gå igenom det igen?
-Vi klarar oss nog. -Jag önskar att det var mer att gå igenom.
Emma, du har ett privat meddelande från Matt.
Jag älskar dig, men det vet du redan.
Jag vet att det jag ber er att göra är vansinnigt…
…men vansinnet är mitt enda hopp om att se dig igen.
Missförstå mig inte. Jag ser dig.
Du är alltid med mig.
Men inte på riktigt.
Jag är rädd att vi aldrig mer ses.
Tänk inte så.
Men det gör jag.
Jag kan inte låta bli.
Misha sa att man inte kan få båda: familjen och expeditionen.
Att man måste lämna något bakom sig för att överleva.
Våga inte lämna oss, Em.
Våga inte.
Du.
Se till att Ram tar hand om dig där ute.
Du tar hand om honom, men han ska veta att du kommer först.
Det är en order som jag vet att du inte kommer ge…
…men jag måste säga det.
Såja.
Du måste gå.
Vi väntar.
Jag vill inte dra ner stämningen.
Kan den bli sämre? Spännande.
Jag har skrivit några sista ord till Marken.
Vill ni lägga till något?
Jag har hållit det kort och koncist.
Allt du skriver går bra för mig.
Det är perfekt, Lu.
Ska vi hålla händer?
Hjälp oss, Gud.
Ge oss styrka att övervinna rädsla och misströstan.
Lär oss ett nytt sätt att se på smärtan.
Ingjut i oss hopp inför den nya dagen som kommer.
Tack, Gud, för dagens välsignelser,
morgondagens hopp
och för din bestående kärlek.
Amen.
-Amen. -Amen.
Kapten Green.
Det…
…suger…
…att inte kunna gå ut med dig.
-Nästa gång, Misha. -Nej.
Jag har gjort min sista rymdpromenad.
Om det var din sista
är jag hedrad att jag fick vara där med dig.
Tack, Emmashska.
Jag…
…kan inte tänka mig en bättre astronaut att ta min plats.
Ram, redo?
Lita på den här. Det kommer gå bra.
Jag vet.
Redo?
Redo.
Påbörja dekompression.
Jösses.
Jag har glömt hur fantastisk himlen är.
När jag var liten…
…brukade mamma säga att:
"När du är nere, se uppåt.
Du kommer inse hur stor och vacker världen är."
Om hon dör…
…kommer det förstöra himlen för mig?
Jag vill inte vara rädd eller ledsen varje gång jag tittar på den.
Du kanske bara ser din mamma se ner på dig.
Men hon är inte död, Lex.
Ge inte upp.
Jag bara…
Jag önskar att jag kunde… sluta tänka på henne.
Det är som ett konstant hål i magen.
Kyrka och chili botar visst inte allt.
Men det hjälpte definitivt.
Tack.
Wow.
Att kyssas funkar definitivt bättre för att glömma.
Då tycker jag att vi ska fortsätta kyssas.
Hur mår Lex?
Hon mår bra.
-Matt… -Det är inte bra, Mel.
Expeditionen?
Jag vet inte vad som kommer att hända.
Okej…
Jag finns här för dig. Vi finns här vad som än händer.
Tack.
Krama henne från mig, okej?
Men säg inget än.
Absolut.
Meddelande från Atlas.
Jag måste gå. Jag ringer dig sen.
Vi fick deras sista ord.
Vill du läsa dem först, Matt?
Jag kan gissa vad det står.
DET VAR VÄRT DET.
Går det bra?
Ja.
Det är min första rymdpromenad i rymden, ingen simulering.
Jag finns här.
Bra, för jag flippar ur lite.
Du kommer att älska det.
Ja.
-Jag vill inte dö. -Det kommer du inte.
Inte längre.
Längre?
Du ville väl inte dö på riktigt?
Jag brukade tro att om mitt liv slutade med en uppoffring
för något bra, något större än mig själv…
…för mitt land, vetenskapen, historien…
…skulle det vara essensen av ett väl levt liv.
Vad har förändrats?
Du.
Ram…
Snälla…
Du kan inte säga så.
Jag måste.
Jag måste säga det om vi dör.
Du måste veta att…
…jag kommer kämpa där ute. Jag kommer…
…kämpa för att stanna i världen med dig.
Dekompression komplett.
Okej.
Redo?
Nu kör vi.
Kom igen, Rohit.
Kom igen.
Åh…
…herre…
…gud.
Det är otroligt.
Nu är det bara vi två här ute.
Bara vi spelar någon roll.
Ingen annan i världen.
Vi kommer att överleva.
Undertexter: Ida Lodin