Sisään.
- Hei. - Mitä sinä täällä teet?
- Hulluko olet? Sanoin ettet saa tulla. - Soitin 20 kertaa.
Minkä takia? Sanoinhan, etten vastaa.
- Miten poikani voi? - Sinulla ei enää ole poikaa.
Vain värjätty tukka ja kelvoton mies.
- Olen edelleen hänen äitinsä. - Et ole!
Pilalle hemmoteltu tyttö sinä olet. Sinut olisi pitänyt antaa takaisin.
- Olen hänen äitinsä. - Et lain silmissä.
- Mitä hänelle tapahtuu? - Parin vuoden päästä hän on 12.
Hän pakenee lastensuojelulta ja ryöstää sinut katkaistulla...
Mitä ihmettä sinä selität?
Hän vie autosi, teet ilmoituksen ja hän joutuu linnaan.
- Ei Polo mihinkään linnaan joudu! - Ei vai?
- Kerrotko, että rakastan häntä? - En! Minun on vaikea valehdella.
Neuvo sinulle: jatka sinä sitä perhanan tanssimistasi. Osta nukke.
Se, mitä haluat, ei ole lapsi. Haluat jotain, joka ei tee mitään.
Miten hän voi? Sano, että hän voi hyvin.
En minä tiedä! Hänellä on varmasti sinua parempi äiti.
Onko hänet adoptoitu? Voiko hänet adoptoida uudestaan?
- Marcela kiltti, kerro! - En tiedä.
- Marcela... - Kuuntele.
Olet nuori ja koko elämä on edessäsi. Unohdat koko jutun.
Mutta älä enää tule toimistolleni. Nyt lopetamme tämän. Hei.
- Pidätkö siitä? - En.
- Entä tuosta? - Pidin hänen vanhasta tukastaan.
- Anteeksi, Carlos. - Anteeksi?
Nyt riittää anteeksipyytely.
Muistatteko, kun Pauli palasi rantakonsertista pää ajeltuna?
- Hän oli niin upea. - Todella.
Minua ei enää huvita, piru vieköön.
Ei koko elämää voi elää surussa. Asioita sattuu. Se oli onnettomuus.
Onnettomuus?
- Oliko se onnettomuus? - Oli.
Niin ei tapahdu enää.
Teidän täytyy tehdä kuin liskot. Mitä ne tekevät menetettyään häntänsä?
Ne sekoavat. Ovat aivan paskana.
En pysty, en kykene.
- Paina nappia. - Hän on saanut rauhoittavaa.
- Millaista? - Morfiinia.
Morfiinia? Mistä sellaista sait päähäsi?
- Vähän vain. Piti saada ainakin 30 ml. - Mitä sinäkin tiedät?
- Meiltä varmaan pyydetään verta. - Ällöä!
- Minä voin luovuttaa. Litran. - Tuurilla saat antaa puoli litraa.
Omapa on vereni. Saan tehdä sillä mitä tahdon.
Kyllä sinä selviät. Kyllä sinä selviät.
Jonain päivänä annat meille anteeksi. Minulle, Emalle ja Pololle.
- Tuntuu siltä kuin jossain palaisi. - Niinkö?
Se voi olla jättiläinen, joka tömistelee maanjäristyksen.
En lakkaa pomppimasta.
Koo, nee, vii, kuu, see, seis.
Ojennus, halaus.
Koo, nee, vii, kuu, see, seis.
Juuri nyt Polo itkee raivosta, koska sinä hylkäsit hänet.
Me hylkäsimme hänet. Se on molempien syytä.
Niin, voi olla.
Sattuu vain paljon enemmän, kun äiti hylkää lapsensa.
Niin, naisen petos on paljon kovempi.
Huonon naisen. Huonon äidin.
Juuri kun Polo oli alkanut luottaa sinuun, hylkäsit hänet.
Me molemmat hylkäsimme hänet.
Hän on lapsi.
Pidit siitä että nukuimme kolmestaan, niin et joutunut naimaan minua.
Tahdoin adoptoida pienen lapsen, mutta kuka antaisi sinulle lapsen?
Opetit lasta sytyttämään esineitä tuleen.
Tahdoit hänen polttavan talon. Niin että minä...
En tiedä. Jotta minun olisi pakko antaa hänet takaisin.
Hän poltti siskosi kasvot.
Sinua luultiin sairaaksi, ja että sen takia olet hedelmätön.
Syy on siis sinun, Gastón.
Sinun syytäsi, että jouduimme adoptoimaan viiksekkään lapsen.
Sinun syytäsi, ettemme voineet sietää häntä.
Sinun syytäsi, että koko kehoani särkee.
Ja sinun syytäsi, että meitä katsotaan kuin koirankuristajia.
Tiedätkö, miksi Polo rakasti sinua?
- Koska olit hänestä kaunis. - Ei.
Kyllähän. Kun haimme hänet, hän sanoi sinua kauniiksi.
"Tule lähemmäs, kaunotar."
Ja sinä menit hänen lähelleen.
Menit lähelle, flirttailit hänelle koko ajan, väläyttelit pikku hymyjä.
Panit kielesi hänen hampailleen.
Riisuuduit hänen edessään.
Kerran panit nännisi hänen suuhunsa.
Hän oli poikani. Oma poikani voi imeä koko kehoani, jos haluaa.
Ei. Niin ei tehdä lapselle.
- Panit elämäni paskaksi. - Ja sinä minut.
Minä olin tyttönen, etkä huolehtinut minusta. Hedelmätön sika.
- Uudestaan. - "Peura".
- Sitten jalat yhdessä. - Niin, "peura".
Anteeksi, että vaihdan aihetta, mutta en tiedä, mitä tekisin.
Pitäisikö puhua koulupsykologille vai osaston ohjaajalle -
mutta tarvitsemme apua selittääksemme lapsille, miten Polon kanssa kävi.
- Kenen? - Polo Valderraman. Luokka 4D.
Ai. Mitä tapahtui?
Lastensuojelusta soitettiin, että Polo vedetään koulusta.
- Lastensuojelusta? Miksi? - Hän on sairas.
- Mitä on tapahtunut? - He palauttivat hänet.
Emme.
Ettekö? Sitten olin väärässä.
En tahdo sekaantua muiden elämään.
Mutta miten selitämme tämän lapsille?
Lapset kyselevät jo.
Enkä minä tahdo sanoa lapsille:
"Polon vanhemmat eivät pidä hänestä, koska hän käyttäytyi huonosti -
joten he palauttivat hänet.
Polo ei ole enää adoptoitu, vaan jälleen vailla vanhempia."
En osaa selittää sitä.
- Onko se totta? - On.
Annoitteko hänet takaisin? Eikö hän enää ole poikanne?
- Sen minä tahdonkin selittää. - Miten kovaa.
Olisi parempi sanoa, että Polo muutti Santiagoon perheensä luokse.
Emme voi sanoa niin. Hänhän opettaa edelleen koulussamme.
- Jatkatko opettamista, Ema? - Onhan se työtäni.
Minunkin täytyy tehdä töitä.
En tiedä, jaksanko minä, jos näen naamasi täällä joka päivä.
Kasvosi, hiuksesi.
Typeräkö olet? Etkö ymmärrä, mitä sanomme?
Minusta Ema saisi lähteä sairauslomalle.
Mitä sinulla on?
En tiedä.
- Lähdetkö sinä? - Minulla on koe-esiintyminen.
- Pojan vai tytön kanssa? - En tiedä. Saan maksaa 200 pesoa.
- Viimeinen. - Onko jäitä?
- Pakko lähettää tekstiviesti. - Ema?
Mati!
Gastón?
Anteeksi, Sonia. Sen täytyi tapahtua viime viikolla.
Sano, että se olin minä. Performanssini.
Kaikki tietävät, että se oli Polo.
- Mitä se sinua rassaa? - Kaverisi tulevat kirkumaan.
- Kuka kirkuu? - Kaikki huonosti tanssivat.
Lähdetään yhdessä. Minä hämään heitä, niin sinä heität katin kadulle.
Pikkuinen poikamme, Ema. Voi jumalauta. Mitä teimme?
Entä jos hankimme toisen lapsen?
Ema...
Se ei ole minun syytäni.
Ei, se ei ollut syytäni.
- Kai me pärjäämme? - Pärjäämme.
- Niinkö? - Niin, emme tarvitse mitään.
Arvaa, kenellä menee hyvin? Pololla tietenkin.
Hän on onnellinen, kun ei enää ole kanssamme.
Aion kertoa kaikille, että... En tiedä.
Että se johtui jostain, mitä teimme Pololle.
Että pidimme pehmoleluja jääkaapissa hänen vuokseen.
Näimme tämän ja tulimme surullisiksi, ja siksi lähdemme.
Ei se ole tarpeen.
He ovat kännissä eivätkä huomaa mitään. He vain nauravat.
Niin.
Luulen, että Polo tajuaa asiaa nyt ja imee kaiken itseensä.
Teemme sen hänen vuokseen, koska hän tarvitsee äidin ja isän -
jotka rakastavat häntä niin perkeleen paljon.
Sinä et sitä huomaa, mutta olet upea.
Olet kaunis.
Olen onnekas, kun saan olla kanssasi.
Otetaanko nopeat?
Emme ota. Sinä olet ihmiskondomi.
Et koskaan anna minulle poikaa. Oikeaa poikaa.
Minähän annoin sinulle pojan. Oikean.
Ja sinä heitit hänet pois.
Muistatko, kun Polo otti kätesi ja pani sen rinnalleen?
Hän kutsui sinua äidiksi.
"Älä jätä minua, äiti."
"Kun suljen silmäni, tuntuu siltä, että lähdet."
"Älä jätä minua, älä hylkää minua."
Hän pyysi anteeksiantoasi.
Rakastan sinua.
Niin minäkin sinua. Anteeksi.
Anteeksi. Unohda se.
Annan sinulle anteeksi. Rakastan sinua.
Kauanko Polo oli täällä? Kymmenen kuukautta.
Ei, oli hän enemmän.
Hän oli täällä ainakin vuoden.
- Mitä nyt? - Ei mitään.
Vai ei mitään? Arvatkaa, mistä on kyse?
Tein teille palveluksen.
- Palveluksen? - No niin.
Minkä? Mehän maksoimme sinulle.
Mitä helvettiä sanoit? Ei! Sano se uudestaan.
Maksoimme sinulle.
Tajuatko, ettei kukaan halua lasta Kolumbiasta tai Venezuelasta?
- Älä sano noin, Marcela. - Polo oli seitsemän vuotta. Kuusi!
- Kyllähän me adoptoimme hänet. - Kiitos minun!
- Muutit raporttia maksua vastaan. - En siksi. Tutkikaa vaikka tilini.
Minä otin vain raportin vastaan -
muutin seksuaalisuuskohtaa... - Mitä siinä luki?
- Etkö tiedä? - Tiedän, mutta sano silti.
"Homoseksuaalista käytöstä, itsensäpaljastelua -
seksuaalista raakalaismaisuutta, veriesityksiä!"
Esityksiä? Ei se ole todellisuutta, vaan fiktiota. Kuten työnikin.
Luomme skenaarioita, rakennamme...
- Gastón ei ole homo. - Tämä tyyppikö?
Tajuatteko, että systeemin tarkoitus on torjua teidänlaisenne?
Ja minä olen systeemi!
Kaikki ne tapaamisenne sosiaalityöntekijöiden kanssa.
Psykologien. He esittivät kysymyksiä.
"Ovatko he hulluja?""Eivät."
"Tahtovatko he vain leikkiä nukeilla?""Eivät!"
"Nainen on liian nuori miehelle." "Ei se haittaa."
Rasti ruutuun! "Mies on kyllä ihan outo."
Sinä olet outo! Mitä vielä? "Ei sekään haittaa."
Kunnes mukaan tuli ulkopuolinen arvioija.
Kuka sinut pelasti, kun hän sanoi ei? No minä!
Minä pelastin sinut! Ja annoimme lapsen adoptoitavaksi!
Sitten lapsi haastoi teidät, koska on älykäs.
Ja mitä hän sanoo? Ettet ole hänen äitinsä, koska et ole!
Hän tuikkaa tuleen talon ja tätinsä kasvot.
Entä sitten? Nämä ovat aivan normaaleja asioita!
Minähän sanoin, että kaiken temppuilun keskellä hän tahtoo vain -
että sanotte rakastavanne häntä.
Koska Polo varttui ja oppi.
Nyt hän voi hyvin ja on normaali. Ymmärrättekö?
Ja mitä teitte? Ette vain antaneet takaisin -
vaan taas adoptoitavaksi.
Ja nyt kuka tahansa psykopaatti voi ottaa hänet.
Ja? Ehkä niin ei tapahdu. Toivottavasti ei.
Toivon ettei. Toivon hänen voivan hyvin.
Että hän on päässyt perheeseen ja että hänellä on puhelin.
Että hän sai lämpimän vuoteen ja mansikkamaitoa juodakseen.
- Oletko nähnyt hänet? - Ei kuulu sinulle, helkkari.
En kyllä tiedä. Ehkä sinusta ei vain ole äidiksi.
Eikä sinusta saatanan psykopaatista!
Sairaita te olette! Korjatkaa mädät nuppinne -
ennen kuin otatte lapsia. Hitto!
Olipa hän pahana.
- Miten niin? - Huomaatko, mitä teit?
- Minäkö? - Et saa mennä heidän toimistolleen.
- Teen kuten tahdon. - Se tässä onkin. Et sinä voi.
Et voi toimia mielesi mukaan! Olet nykyään helvetin sietämätön!
Kukaan seurueesta ei voi sietää sinua.
- Ai minua? - Niin.
- Sinua tässä ei siedetä. Et tajua. - Aivan saatanan sama.
Sinä aiheutit tämän kaiken. Sen tietää seurue. Kaikki sen tietävät.
Kiitos, kulta.
- Jää niin pitkäksi aikaa kuin tahdot. - Kiitos.
Missä nukun?
Täällä. Tässä huoneessa.
- Missä Gastón on? - Painukoon helvettiin.
Painukoon helvettiin?
Älä ole törkeä, äiti.
Pidin teitä kolmea näin kädestä, kun olitte pieniä.
Puristin lujaa ja sanoin, että olemme aina yhdessä.
En muista, milloin se tapahtui.
Kun isäsi lähti.
En muista.
Olitte pieniä. Sanoin teille, että olkaa aina yhdessä.
Ja missä te kaikki asutte nyt? Yhdessä.
Nukutte yhdessä samassa sängyssä.
En usko, että sanoit noin.
- Miten vanha olin? - Neljän.
En usko sinua, äiti.
Äitien täytyy aina olla tytärtensä rinnalla.
Perhe koostuu lapsista.
Eikä äitiä voi koskaan erottaa lapsistaan.
Sellainen maailma on aina ollut. Sitä ei pidä muuttaa.
Mitä teen, äiti?
Samaa kuin olet aina tehnyt, eli kuten minä.
- Oliko hän väkivaltainen? - Ei.
Hän vain voi huonosti. Hänellä on niitä miesten kriisejä.
Aivan, niitä.
- Suostuuko hän tähän? - En tiedä, täytyy kysyä häneltä.
- Mutta mitä hän sanoisi? - Hän sanoisi ei. Hän on rakastunut.
Sinuunko?
Niin. Minuun.
Niin, tietenkin. Voi häntä raukkaa.
- Häntä raukkaa? - Niin, tietenkin.
Hän on minua 12 vuotta vanhempi.
- 12? - Niin.
Jaa, no sitten painukoon helvettiin.
- Onko sinulla ollut vanhempaa miestä? - Minulla?
- Anteeksi. - Ei se haittaa.
En vain yleensä puhu itsestäni.
En pidä siitä. Tai oikeastaan kukaan ei voi enää sietää minua.
Minä siedän sinua. Jos tahdot.
Minun täytyy sietää sinua, koska maksat minulle.
Sitten varmaan on ongelma -
ettei minulla ole varaa maksaa sinulle?
Sitten meillä kyllä on ongelma -
koska me asianajajat otamme maksun työstämme. Olemme kamalia.
Pyydän vain, että annat minulle avioeron.
Täytä kaavake, niin allekirjoitan sen.
Valmista tuli. Helppoa.
Menet liian pitkälle.
Voin pestä vaatteesi. Laittaa ruokaa.
Silittää vaatteesi.
Haen lapsesi. Onko sinulla lapsia?
On.
Voin laulaa ja tanssia.
- Voin käyttää koiriasi. - Tanssi sitten.
Ei, pilailen vain.
Minä vain kiusoittelin.
Mitä teet?
- Mitä tyyliä tuo on? - Reggaetonia.
Kai sinä saat poikasi takaisin?
En tiedä.
Toivottavasti.
Jessus, miten jännittävää.
Siistiä.
Ema, sinä olet menossa sotaan. Hyvästi nyt, jos emme enää tapaa.
- Soita vain, jos tarvitset apua. - Teemme mitä vain.
Pysymme lähellä.
Eikö se ole oikein tehty?
Totta kai.
Antaako joku minulle jäähyväissuukon?
Napalmi on sekoitus petrolia ja dieselöljyä.
Äiti ostelee salakuljetustavaraa satamasta.
Hän osti tuon rottien tappamiseen.
- Myrkylläkö? - Ei, tulella.
- Sitten Gastón otti sen. - Aivan.
Hän tahtoi polttaa veneestä toisen veneen, kun tanssimme laiturilla.
- Se ei toiminut. - Ei tietenkään.
- Varovasti sen kanssa. - Hyvä tuoksu.
- Onko hyvä? - On.
Miten hyvä? - Kuvittele norsun kärsää -
joka suihkuttaa kiehuvaa vettä 20 sekunnin ajan.
- Dinosaurusuroksen siemensyöksy. - Upeaa.
Kuin ennen vanhaan. Puita poltettiin, jotta saatiin syödä ja viljellä.
Polttaa viljelläkseen.
No, auto on hänen. Menimme täällä asuvan ystävän talolle.
- Onko auto teidän? - On.
- Kauanko se on ollut teillä? - Vuosia.
- Eikö sen kanssa ole ollut ongelmia? - Se oli vanha, mutta toimiva.
- Onko epäilyksiä tapahtumien kulusta? - Kukkulan roskaväkeä.
- Mitä tarkoitatte? - Anarkisteja.
- Oletteko Valparaísosta? - Emme.
- Kauanko olette asuneet täällä? - Useita vuosia.
- Asutte siis täällä? - Niin, mutta emme syntyneet.
Kauanko sinä olet ollut palomies?
Se ei ole tällä hetkellä oleellista.
Hei.
- Miten voit? - Hyvin. Entä sinä?
- Kauanko olette tunteneet toisenne? - Vasta vähän aikaa.
Aníbal sammutti palon.
Tein sen letkulla.
Kuin supersankari.
- Joskus. Iltaisin teen töitä täällä. - Hyvä, koska emme voi maksaa.
- Emme pennin hyrrää. - Ihan auki.
Menin tavattuamme kotiin sen hajun kanssa.
Minun palaneen hajuni on erilainen kuin sinun.
Haju kerääntyy päivän mittaan. Minä haisen öljyltä.
Haista. Ei, sinä vain.
No niin, meitä tuijotetaan.
Lisää juotavaa?
Kuka on meistä kaunein?
Olette kaikki kauniita.
Kuka on kaikista kaunein?
Laura, katsotaanpa. Päästä heidät ohi.
Laura, kun he tulevat, sinun täytyy päästää heidät ohi.
He eivät ole tanssijoita, vaan me.
Nyt meni päin seiniä.
Seis!
Olemme siinä pisteessä, ettemme tiedä, mitä tehdä.
Me vain...
Toitko mitään, millä peittää itsesi?
- Voitko antaa hänelle jotain? - En tiedä.
Tulit juosten tuolta, ja kaikki näkyi.
- Aiotko tehdä sen vai et? - Mitä?
- Aiotko tehdä sen? - Aion.
Miten lopetamme? Kaikki lopetusasentoon.
Siihen, joka oli ennen tätä kaaosta. Lopeta tähän, jos aiot tehdä sen.
- Mihin lopetan? - Ihan mihin vain.
- Tähänkö? - En minä tiedä, ei mitään hajua.
Tuliko koreografi tänään? Minä en tiedä.
Olemme nyt kuulolla. Kerro.
Mene. Ihan oikeasti, mene siitä. Ei tällä tavalla voi työskennellä.
Gastón, aiotko sanoa jotain vai et?
Vai puhunko minä? Meidän täytyy selvittää tämä paska.
Ymmärrän kyllä, että inhoatte minua juuri nyt.
Ymmärrän myös sen, kun Ema ei nuku neljään yöhön -
ja itkee ja sanoo: "En pysty, aivan kuin tappaisin hänet."
Minä kysyn: "Miten niin tapat?" Hän sanoo: "No niin."
"Polo tuntuu pojaltani. Rakastan häntä, mutten ole hänen äitinsä."
Sanoitko niin? Kyllä sanoit.
Ja minä lankesin siihen.
Lankesin täysin.
Katson nyt teitä, ja te olette perheeni.
Häiriintynyt perhe, mutta silti.
Ja minä mietin, missä helvetissä Polo on. Missä?
Hänen pitäisi olla täällä ottamassa takkeja -
ja tekemässä pientä vuodetta ja makaamassa tuolla nurkassa.
Muistatteko, miten hän nauroi ja piti kanssanne hauskaa?
Onhan poikani kolumbialainen. Hän tanssii hyvin.
Kolumbialaiset ovat helvetin kovia tanssijoita.
Tahdon, että ymmärrätte tämän.
- Sinä erotat hänet. - En.
Kyllä erotat. Sama se, koska nyt tämä paska riittää.
Sori, mutta millä auktoriteetilla sanot noin?
Sitten lähden. Jatkakaa te sitä helvetin kansantanssia.
- No häivy, jos ei miellytä. - Omasta tahdostani, ääliö.
Ota sitten omasta tahdostasi tavarasi.
Ema vain ei lähde omasta tahdostaan.
En ennen, mutta nyt lähden.
Mene kadulle tanssimaan reggaetonia.
Sinä olet täällä turisti.
Klassinen turisti, joka ottaa vähän kuvia ja luulee tietävänsä kaiken.
Mene ulos kadulle. Milloin viimeksi teit niin?
Päässäsi on kuva sadan vuoden takaisesta kadusta.
Soitat pariisilaista musiikkia. Ei satama koskaan ole ollut sellainen.
Siksi kaikki täytyy tuhota. Tanssimme täytyy pelottaa kaltaisesi turistit.
- Tukka on paikallaan. - Niin.
- Kaunista. - Olet oikeasti aivan upea.
Takaan, ettei sitä edes huomaa.
Ei lainkaan. En edes tunnistaisi sinua kadulla.
Saat sen toimimaan.
- Sattuuko häneen? - No ei.
- Sattuu, kun peruukki on osa häntä. - Ei tule tapahtumaan.
- Kyllähän. - Katso nyt sitä.
- Se näyttää upealta. - Se on hirveä. Kuin nuken tukka.
- Se näyttää nuken tukalta! - Sinä liioittelet.
Enkä liioittele!
- Se ei ole minun syytäni. - Näytän koiralta!
Se ei ollut minun syytäni.
En se minä ollut, joka poltti kasvoni!
Se oli se saatanan kakara!
Miksi annoit hänet takaisin?
Emme antaneet häntä takaisin, koska hän poltti hiuksesi.
Miksi sitten teit sen?
Väitätkö nyt luulleesi koko ajan, että teimme sen sinun vuoksesi?
Hän yritti tappaa minut.
Hän on lapsi. Hän leikki tulitikuilla.
- Miksei hän yrittänyt tappaa sinua? - Hän yritti kaikenlaista.
- Yrittikö hän tappaa sinut? - En usko.
- En pyydä, vaan tarjoan. - Mitä?
- Ei. - Miksi?
Olen tehnyt sitä tytöstä asti.
Menimme vessaan, vedin housut alas ja tartuin siihen.
Mutta en imenyt.
- Mutta onko idea sinun? - On.
Joskus tyyppi on hieman kireä ja väkivaltainen.
- Ei voi olla totta. - Ja sitten?
Tartun hänen käteensä, vien vessaan ja suljen oven.
Katson häntä ja sanon, että hän ei saa kertoa kellekään -
koska se on ensimmäinen kertani. Esitän ääliötä ja rupean toimeen.
"Älä pane sitä sisälle, koska minulla on kuukautiset."
Se todella toimii.
Kulli on yksi asia.
Heidän naamansa on antropologinen kuriositeetti.
Se muuttuu. Paljon.
He näyttävät idiooteilta. Pikkupojilta.
He näyttävät todellisen karvansa.
Ja sitten he rakastuvat.
He soittelevat ja kirjoittelevat. En vastaa.
Sitten he alkavat hajota.
He kärsivät, itkevät. Käyvät olemattomiksi.
Minua ei kiinnosta seksi, vaan tunne ja sen kieroutunut voima.
Mistä tiedämme, ettet ota suihin?
Sitä varten täytyy olla rakastunut.
- Mitä on rakkaus? - Minä olen rakkaus.
- Ema kiihottui. - Olin jo valmiiksi.
- Oletko ajatellut minua? - Koko ajan.
Ja sinua. Ja sinua.
Minulla on kaksi siskoa ja isäni kuoli.
Miten hän kuoli? Anteeksi.
Ei, haluan kertoa.
Hän oli pokeririippuvainen. Hän menetti kaiken -
karkasi, heittäytyi mereen ja kuoli. Hän otti vielä tablettejakin.
Kukaan ei antanut puhalluselvytystä.
Osaatko sen?
Puhalluselvytyksen? Tietenkin.
- Tunsitko tuon? - Tunsin.
- Piditkö siitä? - Pelastit henkeni.
Olen naimisissa, Ema.
Minä myös.
Olen juuri palkannut asianajajan hoitamaan avioeroni.
En ole tehnyt tätä pitkään aikaan.
Voi perhana.
Olen tällainen. Mietin aina, ovatko asiat hyviä vai huonoja -
ja totta kai valitsen aina hyvän.
Sitten meillä on ongelma. Minä olen huono.
Vai niin?
- Niin. - Minulla on ollut monta naista.
- Kuinka monta? - Monta.
Ja?
Olen kuullut kaiken, kuten "olen huono".
Moni nainen sanoo olevansa perverssi, huono, hirveä. Miksi?
- Olenko sanonut niin? - Olen.
Minä vielä kauhistutan sinua.
Kun saat tietää puuhistani ja syistäni niille, kauhistut.
Miksi odotat? Kauhistuta minut nyt.
Nukun äitini kanssa samassa sängyssä.
- Eikö olekin älytöntä? - Ei. Tekisin samoin.
- No mikset tee? - Koska minulla ei ole äitiä.
- Ja täytyy nukkua vaimon kanssa. - Sääli. Hän nukkuu tänä yönä yksin.
- Nukummeko yhdessä? - Täällä.
- Onko sinulla tauteja? - Ei.
Ei minullakaan. Ei kyllä ole kondomejakaan.
Millaisesta pidät?
- Pidätkö hänestä? - Pidän.
Huono puoli on, että hän haluaa aina puhua sinusta.
Luulin, että etsit nyt miehen.
Niin minäkin, mutta pidän hänestä.
- Kiitos. - Hän tahtoi sitä. Kysyi jopa lupaani.
Sepä kiva. Annat ystäväsi pitää minulle seuraa.
Ota vain hänet. Hän on kaunis. Katso.
Minäkin voin olla jonkun kanssa, jos tahdon.
Tai ehkä olen jo ollutkin.
Tai ehkä olen nyt jonkun kanssa.
Joko olet ollut?
Tapasin jonkun.
- Ja aiot kertoa minulle kaiken? - Kaiken.
Mitä tapahtuu, jos pidät hänestä paljon?
Varmasti alankin.
- Millainen hän on? - En tiedä. En ole nähnyt alasti.
- Hänellä on sormet kuin banaanit. - Me olemme naimisissa.
Meillä on lapsia.
Tämä on ero lasten kanssa.
Muistatko, kun menit pornolehtinesi sisään ja tulit sperman kanssa ulos?
Pidin odotushuoneesta ja miesten näkemisestä naisineen.
Ja sinä tulit ulos huulet punaisina -
saatuasi orgasmin siihen pieneen hikiseen pulloon.
Epäonnistumisen ilme naamallasi. Mahtavaa.
"Älä jätä minua, äiti."
"Älä jätä minua yksin, äiti."
"Pidä kädestäni, äiti kiltti."
"Ema-äiti, rakastan sinua."
Pidän huolta, ettet ikinä unohda -
mitä hän sanoi sinulle.
Sinun täytyy palata kotiin.
Mitä varten?
Et voi jättää minua yksin tänne.
Tanssit sen paskamusiikin tahtiin vain kettuillaksesi minulle.
Jätät minut ulos.
Tehtyämme niin kamalan ja hirveän asian.
Meidän täytyy pysyä yhdessä ainakin kaksi vuotta.
Tämä käsi näyttää upealta.
Toinen taas on vähän niin ja näin, joten laskutan vain 200 pesoa.
- Kiitos. Entä jaloista? - Talo tarjoaa.
- Miten anteliasta! Kiitos. - Sinulla on varkaan kädet.
- Ai kuinka? - Pitkät sormet.
Pidätkö täällä työskentelemisestä?
Minun täytyy ansaita rahaa.
Miten paljon avioero maksaa?
Sata hiustenleikkuuta ja 300 manikyyriä.
Sopii.
Sano ystävällesi, että meillä on paikallisille jotain erityistä.
- Mitä niin? - Ryhmäjuttu.
Ihastuttavaa, mutta hyvin likaista.
- En aio jättää perhettäni. - Ei se mitään.
- Tahdotko minun jättävän heidät? - En todellakaan.
- Pyydä. - Mitä?
- Että jätän perheeni. - En.
En ole sellainen.
Millainen olet?
Naimisiin mennessäni ajattelin, että aloitan vaimoineni sivilisaation.
- Eikö onnistunut? - Vaimoni on vuori. Hän ei hievahda.
Raukka rakastui minuun. Hän sanoo minua pehmoksi.
- Onko se hyvä? - En usko.
Hän nukkuu alasti. Minä myös. Hän nukkuu päälläni, ja tukehdun.
Ajattelin, että hänen voimallaan ja minun rohkeudellani -
voimme perustaa kansan, kulttuurin.
Eikö sinua hävetä sanoa noin?
Sehän on totta. Ei minua haittaa, jos murrun tai katoan.
Siksi en pelkää sinua.
Miksi pelkäisit minua? Minähän pidän sinusta.
Aion pitää sinusta huolta. Riisun vaatteeni ja nukun allasi.
Kukkuloiden väki kai pitää meitä lutkina, kun tanssimme näin.
Niin, he pitävät siitä.
Meidän pitäisi mennä useammin ulos.
He luulevat, että teemme tämän heidän vuokseen emmekä itsemme.
Oletko tulossa kaikkiin kertauksiin?
Minä luen.
- Saitte paljon yleisöä. - Heillä on kai huono maku.
He eivät pidä tästä musiikista.
Se ällöttää heitä, kuvittele.
Voisit opetella sitä. Hyvin tanssivat panevat hyvin.
Tanssinko minä hyvin?
- Aiotteko panna? - En tiedä. Eikö hän ole miehesi?
Sama se. Ongelma on siinä, ettei hän ole kovin loistava.
Olen onnellinen, Ema. Toisaalta myös vähän huolissani.
- Mitä? - Huolissani.
Miksi tanssitte tämän paskan tahdissa?
- Selitänkö? - No et, se on noloa.
- Minkä musiikin? - Tämän paskanne.
Mitä se on?
Mitä? Mitä oikein odotatte?
- Miten niin? - Mitä se on?
Se on vankilamusiikkia. Linnassa kuunneltavaksi tehtyä.
Koko helvetin päivän.
Sillä voi lakata ajattelemasta ja unohtaa vankilan.
Niin voi luoda henkisen vankilan ja unohtaa kalterit edessään.
Hypnoottinen rytmi tekee ääliöksi. Se on harha vapaudesta -
jotta ihmiset eivät ajattele. Seksiä ja huumeita kyllä.
Heroiinia ja orgioita kyllä. Mutta seuraavana päivänä on töitä.
Joku vakuutti teidät siitä, että lantion heilutus tekee vapaammaksi.
Ei se tee. Ette huomaa hävinneenne.
Se on kuin muuttaisi Ibizalle tai Los Angelesiin -
ja koko ajan ottaisi selfieitä ja tekisi samaa juttua.
Se on väkivaltakulttuuri, jossa naiset ovat pelkkiä seksiobjekteja -
ja miehet elukoita, jotka tunkevat naisille nyrkkiä perseeseen.
Sitä ne vain haluavat. Se on rytmissä.
"Älä kapinoi, älä ajattele, anna, anna..."
En voi ymmärtää, että tanssitte reggaetonia. Ihan oikeasti!
Kaiken opiskelemamme ja tuntemamme ja harjoittelemamme jälkeen!
Kaiken tekemämme ja kaikkien kamppailujemme jälkeen.
Nauroimme niille ääliöille, sinäkin!
Juuri niille samoille. Nauroit niin helvetisti.
Nauroit! Helvettiin koko reggaeton ja siihen liittyvä muoti!
Paskat koko touhusta.
Pitikö Polo reggaetonista?
Kuka Polo?
Näit meidän tanssivan ja sanoit sitä suloiseksi.
Mitä suloinen on? Minä en sitä tiedä.
Sinä kai fiksumpana tiedät?
Sen tiedän, etten pidä siitä tunteesta, kun näen jotain suloista.
Nyt pidän enemmän tanssimisesta.
Se on kuin panemista. Punaiset kasvot ja kuumaa, kovaa liikettä.
Ja yhtäkkiä on ihmisten keskellä.
Kaikki yhtä kiimaisia kuin minä. He liikkuvat kuin nussien musiikissa.
Se on mahtavaa, kusipää. Se on elämää, ja minä tanssin sitä.
Siinä on elossa ja paikalla, koska joku kiihottui ja sai orgasmin.
- Ja nyt sen orgasmin voi tanssia. - Hyvä.
- Mitä pidit? - Olit hyvä.
- Loistava. - Niinkö?
- Onko tämä tanssia? - On.
Irtisanouduitte lokakuussa, lukukauden puolivälissä.
Perheessäni oli tragedia, mutta nyt voin hyvin.
Voin tehdä mitä vain, toimistotyötä tai vastaavaa.
Meillä oli opettaja, joka opetti kansantanssia. Onnistuisiko se?
- Kyllä, osaan sitäkin. - Se on vain niin vanhanaikaista.
Lapset on puettu villamyssyihin tanssimaan sitä tarapacá...?
- Tarapaqueñoa. - Juuri sitä.
En pidä niin vanhanaikaisista asioista.
En minäkään mielelläni opeta sitä.
- Minkä opettamisesta pidät? - Vapauden.
Opetan lapsia liikkumaan vapaasti.
Se on hyvä. He oppivat ilmaisemaan itseään kehollaan.
Pienillä käsivarsillaan ja ilmeikkäillä selkärangoillaan.
Hehän istuvat aina puhelintensa edessä.
He viestivät aina kehoillaan tapellessaan ja leikkiessään.
Se on hienoa. He oppivat kapinoimaan kontrollia vastaan -
samoin auktoriteetteja.
Se ei tosin ole päämääräni.
Rentoudu toki. En ole mikään diktaattori.
En pidä siitä kurista ja vastaavasta. Inhoan sellaista.
- Älä vain kerro kellekään, olenhan... - Rehtori.
Niin, rehtori. Minun on pakko hallita rautaisella otteella.
- Joskus ihmiset yllättävät. - Aivan. Minä olen bipolaarinen.
Pidän kovasti lähestymistavastasi.
Tämä on toisenlainen tapaaminen, mutta sanon mitä tahdon.
- Harjoitteletteko joka päivä? - Joka päivä.
- Onko sinulla kovat vatsalihakset? - Tällä hetkellä kyllä. Erittäin.
Tanssi on tapa kapinoida hullua ja konservatiivista äitiäni vastaan.
Hän on aina kutsunut minua rumaksi. "Olet ruma, tyttäreni, ruma."
- Olenko sinusta ruma? - Et.
Hän pakotti minut balettitunneille. Sitten lopetin.
Aloin tanssia taas, koska rakastuin palavasti koreografiin.
Se oli sen arvoista. Lasten vuoksi.
Niin. Ymmärrän sinua, koska olin pitkään muusikon kanssa.
Hän on tunnettu, mutten voi kertoa nimeä.
Taiteilijat ovat niin kiihkeitä.
Miten sopeudut siihen?
Hehän ovat hulluja.
Heitä täytyy kehua ja kutsua koko universumin parhaaksi asiaksi.
Siinä minä tein väärin. Minulla ei vain ole viisauttasi.
- En minä tiedä mitään. - Kyllä tiedät.
Enemmän kuin kaikki nuo ääliöt.
Sinun täytyy tehdä testi, vaikka oletkin loistava opettaja.
En piirrä kovin hyvin. Pahoittelen.
- Mitäs tämä on? - Talo.
- Entä tämä? - Kukkia.
- Kuka kastelee kukkia? - Niillä on vettä.
- Olisiko pitänyt piirtää ihmisiä? - Ei.
Sanoitte "talo", joten piirsin sen.
Niin, mutta onhan talossa joskus ihmisiä.
He eivät ole kotona.
- Missä he ovat? - Juhlissa.
- Onko tämä osa testiä? - Mikä?
Että joudun selittämään koko piirustuksen.
- Etkö tahdo sen olevan osa testiä? - En tahdo häiritä työtänne. Anteeksi.
- Häiritsetkö työtäni? - En tiedä. En. Anteeksi.
Miksei täällä ole ruokaa?
En tiedä.
- Etkö tahdo vastata? - Tahdon kyllä.
En tahdo, että pidätte sitä surullisena talona.
- Miksi? - Pidätte minua vaikka masentuneena.
Meillä on lista kaikesta, mitä talossa pitäisi olla.
Vertaan listaa piirustukseesi ja saan siitä tuloksen.
- Miten pärjäsin? - Minun täytyy katsoa listaa.
Eikö ole rehellisyyttä mittaavaa testiä?
On, mutta minä en tunne sitä.
- Onpa absurdia. - Sitä elämäni on.
- Anteeksi. - Ei se mitään, älä huolehdi.
Oikeastaan pidän siitä.
- Miten meni? - Hyvin. Sain paikan.
Olet lähellä.
- Päästä irti! - Ema!
- Nyt jumalauta, Ema! - Päästä minut irti!
Ema, Ema! Päästä irti!
Teetkö bänät?
Ei, en tee bäniä. Meillähän ei ole suhdetta.
Miten niin? Onhan meillä suhde.
- Sinun tulee minua ikävä. - Ei tule.
- Tulee. - En tahdo sitä. Olen mustasukkainen.
Jos tahdot, että tulen käymään, sen kun soitat.
- Oikeastiko? - Niin.
Mitä silloin teet?
Tulen tervehtimään, juttelemaan kanssasi ja laittamaan ruokaa.
- Oikeastiko? - Niin.
Entä jos tahdon vain suukon? Tulisitko silloin?
Tietenkin.
- Millainen suukko olisi? - Tällainen.
- Voi Ema! - Mitä?
- Mene naimisiin kanssani. - Valkoisissako?
- Valkoisissa! - Meidän pitäisi olla rakastuneita.
Se on totta, ja se on ongelma, koska en ole rakastunut sinuun.
Enkä minä sinuun.
- Mitä? Etkö ole rakastunut minuun? - En vielä.
- Kerro totuus. Älä tee minulle näin. - Miten?
- Kerro minulle totuus. - En tiedä, olenko rakastunut sinuun.
- En tiedä, mitä tekisin. - Mene perheesi luo. Minä voin kadota.
- Sitäkö sinä tahdot? - En tiedä. En voi tehdä tätä.
Ei se niin kauheaa ole.
Voisimme olla onnellisia yhdessä.
- Hei. - Hei, Ema. Tervetuloa.
Hyvää huomenta.
Hei, lapset!
- Mitä kuuluu? - Hyvää!
Nimeni on Ema. Olen uusi kehollisen ilmaisun opettajanne.
Muodostetaan ympyrä keskelle luokkahuonetta.
Polo... Tule, kulta.
- Voitko hyvin? - Voin.
Toivon, että annat joskus anteeksi, kun olet iso. Olen huono ihminen.
- Minäkin käyttäydyin huonosti. - Ei, et käyttäytynyt.
Sinähän käyttäydyit hyvin.
Tahdoin olla äitisi.
En saanut olla sitä, joten yritin olla opettajasi.
Sinulle tulee sisarus.
Oikeastiko?
Niin.
Sanoin jo äidillesi, että haimme sinut koulusta.
Se on hyvä.
Hän on äitini.
- Miten voit? - Hyvin.
- Pidätkö siitä? - Pidän. Näytät hienolta.
Kuka sen leikkasi?
Tuo nainen. He ovat äitini ja isäni.
- Tervehtikää. - Niin, anteeksi.
- Mukava tavata. - Gastón.
- Hei. - Hauska tavata.
Hei.
Hän saa lapsen, josta tulee sisarukseni.
Ai jaa? Sepä hyvä.
Monennellako kuulla olet?
Viikolla 16.
Miksi hänen kanssaan? Hän on lapsi!
Synnytä... Synnytä vauvasi.
Polo voi nyt hyvin. Ole kiltti ja jätä meidät rauhaan.
Tämä lapsi voi olla meidän molempien.
Siitä tulee varmasti kaltaisesi kaunis tyttö.
En pysty.
Tahtoisin nähdä sinua... Koskettaa sinua.
Olet niin täydellinen, että tahdon nähdä lihomisesi ja raskausarpesi.
Miten rintasi kasvavat...
Ja tuntea...
Olen aina fantasioinut pyytäväni odottavaa naista -
riisuutumaan ja käymään päälleni makaamaan -
jotta voisin tuntea sydämen lyönnit.
Kuin ne olisivat omiani.
Voisin tehdä sen kanssasi.
Sinun kanssasi on jotain muutakin, koska se on seksuaalistakin.
Mutta... Eihän niin käy.
Tahdoin vain voida kertoa Pololle -
että koko juttu oli virhe. Suunnattoman suuri virhe.
Että en tahtonut hylätä häntä.
En vain tiennyt, missä hän asui.
Lahjoin lastensuojelun psykologin, ja hän kertoi, missä asutte.
Tahdoin hänet taas lähelleni. Päätin saada lapsen Aníbalin kanssa.
Lapsesta tulisi Polon sisarus, ja lapset varttuisivat yhdessä.
Niin olisin aina Polon lähellä.
Sitten tutustuin Raqueliin, ja hän oli surullinen.
Tiedän sen tunteen, kun lapsi sanoo, etten ole hänen äitinsä.
Ja avioliitto alkaa murentua.
Asiat alkavat mennä huonosti.
Ajattelin, että olisi hyvä Raquelille jos saisin lapsen Aníbalin kanssa.
Olisin Polon lähellä ja selittäisin, että Raquel on hänen äitinsä.
Tuolla lailla. Noin.
Kultaseni, rauhoitu.
Oletpa sinä väsynyt. Tulehan tänne.
Niin, niin.
Suomennos: BTI Studios