Tidligere i Star Trek: Picard…
Rios, dette er doktor Asha.
Da den jenta kom om bord i dag…
Jeg mener, Raffi, det er den samme jenta.
De var synter.
Derfor måtte de dø.
Jeg så det, Picard. Oh viste meg det.
Hvis vi ikke handler raskt og ødelegger selv muligheten for syntetisk liv…
Så vil helvete komme igjen.
- Er dette der borgdronningen bodde? - Jeg kan forklare eller stjele kuben.
Vi er borg.
Nå.
Nei!
Raffi sa at romulanerne kaller henne Ødeleggeren.
Hva om de har rett?
Jeg har det bra.
Maddox forlot jorden etter forbudet.
Kanskje han dro til denne planeten med to røde måner.
Og gjenopptok arbeidet med å skape syntetiske livsformer.
Narek har funnet syntetikkreiret.
Vi har arbeid å gjøre.
Kaptein Rios, få meg hjem, vær så snill.
Jeg ordner det.
Ta slutt, vær så snill.
Ta slutt.
Integriteten til chronitonfeltet er 90 % og stabil.
Ghulion-systemet, fjerde planet.
Er det den?
Kom vi først?
Lang- og kortdistanse-skannerne viser ikke noe romulansk nærvær.
Ingen skip av noe slag.
Godt jobbet. Du fikk oss hit fordømt fort.
Og det skal jeg aldri gjøre igjen.
Hva skjedde med Deep Space 12?
Er jeg fortsatt arrestert?
Planen er forandret.
Vi har akkurat reist 25 lysår på 15 minutter.
Jeg merket litt turbulens.
Er det…
Vi kaller den Coppelius.
Den romulanske skyggen er tilbake.
Agnes, sett deg. Fest beltene.
Hun deaktiverte sporingsenheten. Hvordan har han funnet oss?
Ved å ekstrapolere ut fra siste kjente kurs og posisjon.
Usynliggjøringen streiker.
Raffi, status.
Han lever, så vidt.
Pulsen hans er nesten umulig å oppdage.
Det er et knep.
Hva om det ikke er det? Skal vi bare la ham dø?
Han angrep oss. Det er hans egen skyld.
Det er en forskjell på å drepe en fiende som angriper deg,
og å se en som er såret dø.
Transporter ham rett til sykestua.
Hva skjedde?
Han gjorde usynliggjøringen om til en prosjektør.
Få ham opp på skjermen.
Han lader opp disruptorkanonene sine. Det er best…
Det var uventet.
- Den skal være ødelagt. - Våpnene aktiveres.
Så den er ikke ødelagt.
Jeg kan se et ukjent fartøy på planetoverflaten.
Nei, fem ukjent fartøy. Et av dem kommer rett mot oss.
Hva slags ukjent fartøy?
Jeg har lyst til å kalle det en diger blomst.
Hold dere fast.
Hva skjedde nå?
- De traff oss med en blomst. - Det lignet en orkide.
Hva er det?
Jeg tror at vi bare kaller dem orkideer.
- All strøm er borte. - Hva gjør vi med det?
Ingenting.
Hold dere fast!
JL?
Takk for at dere kom…
…alle sammen.
Hva skjedde nå?
- Picard? - Picard?
Vil du virkelig ut i kulden igjen?
Mer enn noensinne.
Det er mulig at jeg aldri kommer hit igjen.
Velkommen tilbake.
Hvordan har du det?
Jeg er litt forvirret.
Vi fikk Chris til å åpne skoddene manuelt.
Jeg visste ikke at det var skodder. Jeg visste ikke at det var vinduer.
Skipet ser ut til å ha klart seg, men vi har ikke noe strøm.
Ingenting fungerer.
Jeg visste ikke hvordan jeg kunne skanne deg.
Og så fant jeg denne.
En gammeldags medisinsk tricorder.
Du var helt borte.
Først tenkte jeg på en hodeskade,
men jeg fant ingen tegn til skader.
Er det noe galt?
Jeg vet ikke.
Det er mulig at det bare er fordi tricorderen er gammel.
Eller?
Jeg mistenker at tricorderen er i orden.
Hei, JL, går det bra?
Kan alle høre etter, vær så snill?
Takk.
Jeg skal få Soji tilbake til folket sitt,
og vi skal fortelle dem
at en romulansk styrke er på vei for å utslette dem.
En ting til.
Jeg har en misdannelse i hjernen som jeg har visst om i årevis.
Jeg har aldri hatt noen symptomer, så jeg tenkte aldri noe særlig på det.
Men før vi forlot jorden,
fikk jeg vite at tilstanden var mer alvorlig.
Prognosen var at det er dødelig,
og at det ikke finnes noen effektiv behandling.
Vi skal ikke snakke mer om det.
Om noen behandler meg som en døende mann,
står de i fare for å gjøre meg forbannet.
Er dette klart?
Greit. Status og situasjon, Rios.
Skipet er like helt etter angrepet fra Slangehodet og landingen,
men orkideen deaktiverte systemene våre, inkludert strømmen.
Raffi.
Det er en klasse M-planet.
Mindre og tettere enn jorden.
Før den romblomsten deaktiverte oss, viste sensorene en liten bosetting.
Stasjon Coppelius. Jeg vil tro at vi er fem eller seks kilometer unna.
Fortell om den.
Jeg tror jeg ble født der.
Men jeg bodde ganske sikkert ikke der lenge
før Maddox tok Dahj og meg bort herfra.
Ganske sikkert?
Minnene mine er et virvar.
Det er som å se en holo jeg vet jeg har sett før,
men ikke helt husker.
Hater de oss?
Jeg tror ikke det.
Det du sa om Data, at han hadde et åpent sinn,
at han ikke hadde fordommer…
De krasjet skipet uten å be om navnet mitt.
Jeg vet ikke, det virker litt fordomsfullt for meg.
Raffi, vet vi når romulanerne kommer?
De hadde et solid forsprang, men vi tok igjen en masse med den kanalen.
Jeg vil gjette på én dag, kanskje to. Snart.
Men vi aner ingenting om antallet.
Jeg foreslår at alle går seg en tur.
Vi kan støte på, jeg vet ikke, sinte reptiloider der ute.
Morderisk sopp.
Det finnes.
Eller noens fæle romulanske eks.
Varmt.
Jeg tror det er artefakten.
Deilig å være kvitt den.
Vi hadde venner om bord på den.
Soji, jeg vet at dette haster,
men om det fins noen sjanse for at Elnor og Hugh overlevde…
Noe så solid som faller så fort?
Oddsene er ikke gode.
Tja, håp og odds passer dårlig sammen.
Det er sant.
Syntbyen er i motsatt retning.
Vi kan dele oss opp.
Hugh er min venn også.
Vi burde uansett holde sammen.
I tilfelle vi støter på morderisk sopp.
Nå er den ødelagt.
Vi overlevde begge to.
Den gjorde ikke det.
Blomstene ga ikke dem en særlig myk landing.
Jeg tviler på at de ble lagd for å få ned noe så stort som en borgkube.
Locutus.
Picard. Du lever.
Dette fyller meg med glede.
Pass opp.
Så er dere her for å hjelpe å rydde opp, eller roter dere bare?
Jeg tror det ikke.
I noen få øyeblikk følte jeg meg forbundet med alt.
Jeg så alt.
Jeg så La Sirena i transwarpkanalen. Jeg så Slangehodet følge etter.
Så du åpnet en ny kanal og kom etter oss?
Du trengte vår hjelp.
Takk.
Vær så god.
Stakkars Hugh.
Det må ha krevd en forferdelig brutalitet for å gjøre en så snill person voldsom.
- Hva gjør de? - Bruker en batteripakke
til å prøve å få liv i matreplikatorene.
Fungerer de andre systemene?
- Hva trenger du? - Langdistanseskannere.
De kan fungere.
Ok, ja.
Greit.
Herregud.
Hvor mange?
To hundre og atten krigsskip.
Å, 218.
Det er ikke så ille.
Det er sant.
Du behøver bare å bekymre deg for de første 109.
Jeg begynner å føle at alt vi gjør om dagen er å si farvel.
Ja, men den gangen er det verre fordi du er døende.
Gå dere, jeg kommer etter.
Jeg er i tvil. Du trenger beskyttelse mer enn noensinne.
Nei, eks-borgene trenger beskyttelsen din mye mer enn meg.
Og du må prøve å få forsvarssystemene her i gang igjen.
Men kanskje vi aldri ses igjen.
Det er sant for alle som sier farvel.
- Picard… - El…
Jeg er veldig stolt av deg.
Fortsett å redde galaksen, Picard.
Alt er opp til dere nå.
Soji.
Endelig.
Vi har savnet deg sånn.
Arcana.
Du heter Arcana.
Velkommen tilbake.
Jeg er hjemme.
Dette er vennene mine.
Kaptein Jean-Luc Picard?
- Datas kaptein. - Ja.
Jeg føler meg overraskende nok rørt.
Får jeg lov?
De er bare rynker.
Men de innebærer så mye mer.
Sorg, utholdenhet.
Praktfullt.
Velkommen, alle sammen.
Fullførte du oppgaven din?
Ja.
Ansiktet ditt forteller meg at din suksess medfører dårlige nyheter.
En flåte av romulanske krigsskip er på vei for å ødelegge oss alle sammen.
Disse orkideene. Hvor mange flere har dere?
Vær så snill å si 218.
Vi hadde femten, nå har vi ti.
Vi kan lage flere, om vi har tid.
Dere har to dager.
Unnskyld meg.
Beklager.
Pensjonert admiral Jean-Luc Picard.
Jeg antar at ansiktet mitt ser kjent ut?
Det føles som jeg ser på Data.
Data om han hadde blitt gammel og bløthjertet.
Det må være opprørende. Det er det for meg.
Doktor Altan Inigo Soong, gal vitenskapsmann.
Faren min fikk meg, men lagde Data, noe han aldri lot meg glemme.
Hent litt vann til denne mannen.
Organiske vesener på vår alder tørker ut.
Vi er ikke alle maskiner her, vet du.
Kom, admiral.
Du har vært lenge borte. Velkommen hjem, kjære.
Det er best at vi får høre hele historien.
Bli med meg.
Så alt er min feil.
Jeg ledet romulanerne rett til oss.
Jeg er så lei for det.
Tøys.
Du kan ikke forventes å holde en hemmelighet du ikke vet at du har.
Uheldigvis fikk forbudet frem den listige siden av Bruce Maddox.
Jeg kunne til og med kalle den "utspekulert".
Admiral?
Velkommen.
Selvsagt.
Bruce, jeg advarte ham om at planen hans kunne tiltrekke seg uønsket oppmerksomhet.
Soji.
Du og Bruce kan ha reddet oss alle.
Ja, du kan ha gitt oss alle slags vanskeligheter.
Men du har også brakt oss svar.
Det er Jana.
Nei, dette er Sutra. Jana var søsteren hennes.
Og du har også brakt oss informasjon.
Doktor Jurati.
Admiral Picard forteller meg at du har opplevd formaningen?
Bare annenhånds.
Likevel overtalte det du så deg til å avslutte livet til Bruce Maddox…
Til at hans død var helt nødvendig?
Og nå?
Når jeg tenker tilbake på den dagen, den dagen jeg drepte Bruce,
er det som…
Det er som du var helt vanvittig.
Kanskje hun var det.
Kanskje disse ynkelige romulanerne
har drevet seg selv fra vettet i århundrer helt uten grunn
ved å prøve å kjempe med noe
som aldri var ment for organiske sinn i det hele tatt.
Tror du at formaningen er ment for syntetiske sinn?
Det vil jeg gjerne finne ut av.
Hvordan? Vi hadde ett skip.
Vi mistet det da vi mistet Jana og Blomst.
Selv om vi hadde en transwarptunell, kan vi…
Jeg behøver ikke å dra noe sted.
Hva viste de deg, Agnes Jurati?
Å ja. Ja.
Veldig smart, Sutra.
Sutra har alltid vært lidenskapelig opptatt av vulcansk kultur.
Hun har lest Surak, hun spiller svært vakkert på ka'athyra,
og hun har på en bemerkelsesverdig måte lært seg den berømte tankeoverføringen.
- Aldri i livet. - Nei, Chris.
- Du har så vidt kommet deg. - Det går bra.
Det går bra. Dere fortjener å vite det.
Du er livredd.
Ikke vær det.
Mitt sinn til ditt sinn. Mine tanker til dine tanker.
Livet begynner.
Dansen med deling og reproduksjon.
Ufullkommen. Endelig.
Organisk liv utvikler seg, lengter etter perfeksjon.
Den lengselen fører til syntetisk liv.
Men organisk liv oppfatter perfeksjonen som en trussel.
Når de innser at det de har skapt ikke eldes,
blir sykt eller dør…
…vil de forsøke å ødelegge det,
og når de gjør det, ødelegger de seg selv.
Utenfor grensene for tid og rom,
står vi, en allianse av syntetisk liv,
og holder øye med dere
og venter på signalet deres.
Kall på oss, og vi skal komme.
Kall på oss. Vi skal beskytte dere.
Utviklingen deres vil bli de organiske livsformenes ødeleggelse.
Fascinerende.
Den er vakker.
Jeg har virkelig savnet sommerfugler.
Så jeg lagde min egen.
Jeg ville snakke om Bruce.
Han snakket ofte om deg.
Jeg kunne nesten sagt altfor mye.
Det eneste han angret på ved å komme hit, var å forlate deg.
Det var mer at jeg ikke var modig nok til å bli med ham.
Det du gjorde.
Du burde skamme deg, Agnes.
Du slukket et lite, skinnende lys som strålte utover et enormt mørke.
Du skylder enormt mye.
Ønsker du å gjøre opp for deg? Gi et liv, i stedet for å ta et?
Ja.
Ta en kikk på dette.
Har du lagd en golem?
Altan, har du løst overføringen av sinn?
Ikke ennå.
Jeg lager kropper. Bruce tok hånd om veksten.
I det siste har jeg fått tilbake interessen for overføringen av sinn…
…sammen med en viss følelse av at det haster.
Har du tenkt gjennom hvor gjennomførbar løsningen min er?
Det kan ikke være svaret, Sutra.
Hva er alternativet?
Tjuetre orkideer, en gammel mann
og noen venner med phasere?
Vi vil ikke overleve i fem minutter.
Rios vil få i gang La Sirena, og vi kan få dere alle vekk herfra.
Rømme, mener du?
Rømme og gjemme oss til neste gang de sporer oss opp?
Vi blir ikke trygge noe sted noen gang om vi ikke gjør dette.
- Det vet du ikke. - Jo, det gjør jeg.
Og det gjør du også.
For dem er vi monstre.
De kaller oss en styggedom, Soji. Det fins ikke noe alternativ.
- Det må det være. - Hva er det da?
Noe der ikke så mange mennesker må dø.
Det fins ikke noen sånn plan.
Ja, greit. Ok.
Jeg sa at jeg skulle bli med.
Jeg sa jo jeg skulle bli med.
Se hvem som har dukket opp.
Hei, hvem er vennen din?
Dette er Spot to.
Jeg liker ikke egentlig katter.
De lagde den.
Jøss, jeg antar at det er imponerende.
Jeg skal prøve å få i gang skipet igjen.
Picard tror at vi kan få alle vekk herfra.
Jeg skal bli her.
Doktor Soong har gitt meg sjansen
til å fullføre arbeid som Bruce ikke gjorde ferdig.
Vær forsiktig, ok?
Jeg vet ikke hvor mye jeg stoler på dem.
Dem? Eller meg?
Bare ikke glem meg når det er på tide å dra.
Du er mange ting Agnes P. Jurati.
Lett å glemme er ikke en av dem.
Å ja?
Er jeg inolvidable?
Det vil hjelpe deg med skipet.
Takk.
- Hva er dette? - Den fikser ting.
Hvordan da?
Du må bruke fantasien.
Fantasien?
Ok, takk.
Pass på å si fra når skipssystemene er i gang igjen.
Jeg tenkte jeg skulle la deg sveve i uvitenhet.
JL.
Beklager, jeg bryter reglene.
Hei, Raffi…
Nei, bare…
Etter alt du har gjort for meg,
må jeg si takk.
Jeg er glad i deg, JL.
Du behøver ikke å si det til meg. Jeg bare…
Behøver jeg ikke?
Ikke hvis du ikke har lyst.
Ja. Nei, det går fint.
- Ok. - Ok.
Jeg er glad i deg også, Raffi.
Agnes skal sove over.
Vi ses i morgen.
Stjerneflåtekommandoen, dette er Jean-Luc Picard,
som sender på en sikker hyperfrekvens.
Jeg har en første kontakt-situasjon
og en prioritetsanmodning om å opprette diplomatiske forhandlinger
og å beskytte innbyggerne på Ghulion IV
mot et innkommende romulansk angrep.
Min venn.
Jeg er tørst.
Det er vann i den sekken.
Kan jeg få det?
Jeg er tørst. Er det sånn dere behandler fangene deres?
Vi har aldri hatt en fange før.
Hvordan behandler romulanerne fangene sine?
La oss skifte emne.
Vær så snill.
Nei!
Ikke! Ikke hør på ham.
Soji. Går det bra?
- Jeg har vært så redd… - Hold kjeft.
Du kan ikke tro et ord han sier, Saga. Ikke ett ord.
Jeg overvåker biofunksjonene hans, Soji. Jeg vet når han lyver.
- Du misforstod. - Misforstod jeg forsøket på å drepe meg?
Jeg var redd for at du skulle drepe meg.
Det var galt å la deg gjennomgå Zhal Makh.
- Det gjorde noe med sinnet ditt… - Hold kjeft.
Jeg elsker deg.
Jeg vet
hvor stakkarslig og forskrudd du er.
Jeg avskyr deg, Narek.
Men ikke så mye som jeg avskyr meg selv for å synes synd på deg.
Og jeg syns synd på deg.
For vi skal slippe løs flammene over denne verdenen,
og drepe alle disse såkalte levende vesenene på den.
Selv deg.
Selv deg, min elskede.
Nei, det skal dere ikke.
Jeg skal gi deg mat og drikke.
Og ta hånd om såret ditt.
Takk.
Stjerneflåtekommandoen, vennligst svar.
Dette var rommene til Maddox.
Ja, jeg tenkte meg det.
De sto hverandre veldig nær.
Da jeg hørte hva Agnes hadde gjort mot Bruce,
kunne jeg ikke forstå det.
Og enda mindre forestille meg at jeg kunne gjøre noe sånt.
Gjøre hva da?
Ta et liv for å redde liv.
Skade noen for å redde andre.
Jeg…
Jeg prøver vel å forstå logikken i å ofre noe.
Logikken i å ofre noe.
Det høres ikke bra ut.
Du syns ikke at det er noen logikk?
Ingen beregning av liv og død?
Det avhenger vel av om du er den som holder i kniven.
Ta en pause, Saga.
Jeg skal passe på Sojis venn.
Hun trodde at hun gjorde det rette i det øyeblikket,
men nå er hun forferdet over det hun gjorde.
Trodde hun at hun hadde rett?
Eller trodde hun bare at hun ikke hadde noe valg?
Kanskje det ikke har noen logikk.
Kanskje alle grunner til drepe noen bare koker ned til frykt,
det motsatte av logikk.
Men hva om å drepe er den eneste måten å overleve på?
Soji?
Hva er det vi snakker om?
Jeg var redd for at mitt ønske om å drepe deg,
ville veie tyngre enn mitt umiddelbare behov for dine tjenester.
Men se.
Det kan helt klart vente.
Har du lyst til å komme deg ut herfra?
Hva er det du vurderer?
Hørte du det?
Stakkars søte Saga.
Min stakkars Saga.
Perfekt, gyllent øye.
Hva gjorde han med det vakre øyet ditt?
Jeg burde ha drept ham.
Jeg ville drepe ham.
Hvorfor gjorde jeg det ikke?
De organiske vesenene kom, og nå har vi mistet enda en søster.
De vil alltid frykte oss,
alltid vende seg mot oss,
jakte på oss, drepe oss.
Om én dag vil fiendene våre være her med en overveldende styrke,
fast bestemte på å utslette oss.
Det gir oss bare akkurat nok tid.
Akkurat nok tid til hva?
Da jeg overførte tankene hennes,
opplevde jeg denne såkalte formaningen.
Men til forskjell fra deg, forsto jeg den.
For deg var den en advarsel.
For oss var den et løfte.
Det fins tilsynelatende en slags høyere syntetiske vesener som holder øye med oss.
Underromsfrekvensene man trenger for å kontakte dem,
ligger som en kode i formaningen.
Doktor Soong og jeg har lagd en passende sender til å påkalle dem.
Den kan begynne å sende før den romulanske flåten kommer.
Hvorfor det?
Slik at ingen flere av barna mine behøver å dø.
Denne nye føderasjonen
forener syntetiske livsformer til en sterk allianse som strekker seg over galaksene.
De forener ikke bare.
Formålet deres er å finne avansert syntetisk liv
og fjerne det fra undertrykkelsen til de organiske vesenene.
Fjerne?
La oss si at de eliminerer faren for utslettelse
som alle organiske livsformer i siste instans utgjør.
Sa du "alle"?
Er du og Føderasjonen din annerledes enn romulanerne?
Å forby syntetikkene var bare en måte å utslette oss på forhånd.
Så dere skal ødelegge oss alle?
Dere vil bli massemordere.
Jeg er ikke som deg, Picard.
Jeg vil redde de jeg kan redde.
Folket mitt vil overleve.
Og du vil oppfylle deres profeti.
Du vil bli Ødeleggeren likevel.
Alle sammen.
Etter forbudet, etter ibn Majid,
forstår jeg hvorfor dere ikke stolte på Føderasjonen,
hvorfor dere kanskje ikke stolte på meg.
Men jeg har et skip, og det er plass til alle sammen.
Jeg skal få dere i trygghet.
Og når dere er trygge, skal jeg bli deres talsmann.
Jeg skal snakke til Føderasjonen med deres stemme.
Jeg skal kreve at de opphever forbudet.
Og Føderasjonen vil høre på meg.
Nei, det vil de ikke.
Se på dem. De har aldri møtt noen som deg før.
Det steinharde ansiktet.
Visdom og integritet risset inn i hver eneste linje.
Veltalenheten, overbevisningen.
De fatter ikke hva som har skjedd.
Tilbake på jorden, unger,
hørte de ikke på ham etter angrepet på Mars.
Og de kommer ikke til å tro ham nå.
Vi må sette deg i husarrest.
Hva?
Du kan ikke gå fritt rundt, admiral.
Du vil få oss til å tvile på oss selv, vi vil miste overbevisningen vår.
Det kan ikke skje.
Kan det vel, Soji?
Nei, det kan det ikke.
Soji.
Uansett hvor vi drar, vil de finne oss.
Dette er ikke den romulanske redningen. Du kan ikke gjøre opp for deg med oss.
Vi er for opptatt med å overleve.
Hun også.
Nei, ikke sperr meg inne. Jeg fortjener det ikke, men jeg ber dere.
Du…
Dere er alle kulmineringen av alt jeg har arbeidet for hele mitt liv,
alt som har betydd noe for meg.
Jeg har vært gjennom så mye for å komme, og nå er jeg endelig der jeg hører hjemme.
Om dere ikke vil gjøre det for meg, gjør det for ham.
La meg hjelpe ham med å overleve det som kommer.
Hun har vært til hjelp for meg,
og jeg antar at hun er så tett på en mor som noen av dere noensinne vil komme.
En mor ville dø for barna sine.
Vil du det?
Jeg vil vite om du lyver.
Ja.
- Bra. - Agnes.
Før ham vekk.
Langdistansesensorer viser et minimalt planetforsvar, kommandant.
Status?
Tjuefire timer til landkjenning.
Tekst: S. Marum