Denne film består af: en NEKROLOG, en kortfattet REJSEGUIDE
og TRE ARTIKLER, alle fra THE FRENCH DISPATCH
(en amerikansk avis udgivet i Ennui, Frankrig).
« Chefredaktør død i en alder af 75 »
Arthur Howitzer, Jr. (F: 1900, D: 1975.)
SØN AF EN AVISMOGUL GRUNDLÆGGER AF DETTE MAGASIN
Ennui-sur-Blasé, FRANKRIG
Det begyndte som en ferie.
Den studerende Arthur Howitzer, jr., -
- som ivrigt søgte at undslippe en lys fremtid i Amerika, -
- overtalte sin far, ejeren af The Liberty, Kansas Evening Sun, -
- til at finansiere sin transatlantiske studierejse, -
- så han kunne lære familiefaget gennem en række rejseklummer, -
- som skulle trykkes i søndagsmagasinet Picnic.
Gennem de næste ti år skabte han et team af de bedste udenlandske journalister -
- og omdannede Picnic til The French Dispatch, -
- en faktadrevet ugerapport om global politik, -
- kultur, fin- såvel som lav-, mode, gastronomi og spirituosa -
- og human interest-historier fra fjerntliggende quartiers.
Han bragte verden til Kansas.
Hans skribenters værker er at finde i ethvert godt amerikansk bibliotek.
Berensen.
Sazerac.
Krementz.
Roebuck Wright.
Én reporter var kendt for sin høje kvalitet i sætninger per minut.
Én færdiggjorde aldrig en artikel, -
- men hjemsøgte glædeligt gangene gennem tre årtier.
En i hemmelighed blind skribent, som skrev skarpt gennem andres øjne.
Den uanfægtede grammatikmester.
Forsideillustrationer ved Hermès Jones.
Han behandlede sine skribenter godt, -
- men Arthur, jr. var mindre venlig over for resten af personalet.
Åh nej, hvad er det? Det skal være en kalkun.
Tilberedt med fyld på et bord med tilbehør og pilgrimme!
Hans finansstyringssystem var snørklet, men fungerede.
Giv hende 150 franc om ugen de næste 15 år mod fem cent per ord minus udgifter.
Det litterære råd, han oftest gav, selv om det var apokryft, var:
Bare få det til at lyde, som om du skrev det sådan med vilje.
Hans tilbagevenden til Liberty sker 50 år efter hans afrejse -
i anledning af hans begravelse.
Til den tid har magasinet en halv million abonnenter i 50 lande.
En pilekurv fyldt med myriader af medaljer, mindetavler og anprisninger -
- begraves med ham sammen med en Andretti Ribbon-mate, -
- og et vred tredobbelt skrivepapir af egyptisk bomuld.
Han fik en redaktørbegravelse.
I sit testamente stod der, at straks efter hans død, og jeg citerer:
Trykkemaskinerne skal skilles ad og omsmeltes.
Kontorerne skal fraflyttes og sælges.
Personalet skal have bonusser og løses fra deres kontrakter, -
og magasinet skal ophøre med at udkomme.
Således bliver redaktørens nekrolog også hans magasins.
Alle abonnenter vil naturligvis få passende refusioner -
- for den uopfyldte del af deres abonnement.
Hans epitafium tages direkte fra det skilt, -
der hænger over døren i hans kontor.
Berensens artikel, "Betonmesterværket".
Tre ufuldstændige participier, to delte infinitiver og ni stavefejl i én sætning.
Nogle af dem er med vilje.
Krementz' artikel, "Revideringer af et manifest".
Vi bad om 2500 ord, og hun gav os 14.000 -
- plus fodnoter, en ordliste og to epiloger.
Det er en af hendes bedste artikler.
- Sazerac? - Umulig at faktatjekke.
Han ændrer alle navne og skriver kun om vagabonder, alfonser og junkier.
Hvad med Roebuck Wright?
- Døren er låst, men han skriver derinde. - Pres ham ikke.
Men hvilken skal dø? Der er én for meget, selv hvis vi laver et dobbeltnummer, -
hvilket vi bestemt ikke har råd til.
Besked fra sjakbajsen. Én time, til vi går i trykken.
Du er fyret.
Virkelig?
Ikke græde på mit kontor.
INGEN TÅRER
Forkort kolofonen, stryg nogle annoncer, indkøb mere papir.
Ingen skal dø.
Gode skribenter. Han forkælede dem.
Han drev dem frem. Han beskyttede dem.
- Hvad synes du? - Personligt?
Jeg ville begynde med hr. Sazerac.
Det var hans folk.
LOKALKOLORIT-SEKTIONEN (SIDE 3-4)
KORT FORTALT
« Den cyklende reporter » af Herbsaint SAZERAC
SNAPSHOT AF EN BY MED 300 ORD
Ennui står pludseligt op en mandag.
Ved hjælp af den digteriske friheds tidsmaskine tager vi på sightseeing.
En dag i Ennui gennem 250 år.
Den store by begyndte som en klump af små handelsbyer.
Kun navnene er uforandrede.
Skopudserdistriktet.
Fortiden - fremtiden
Murerkvarteret.
Slagterarkaden.
Lommetyvenes blindgyde.
Her lå et sagnomspundet marked. Der solgtes viktualier og madvarer -
under et tag af glas og støbejern.
Det blev senere revet ned, som I kan se, til fordel for et butikscenter med p-hus.
Som enhver anden by huser Ennui et menageri af skadedyr og ådselædere.
Rotterne, som havde koloniseret den underjordiske jernbane.
Kattene, som havde koloniseret de skrånende tage.
Glasålene, som koloniserede byens afvandingskanaler.
Efter altergangen jagter hærgende kordrenge, -
- halvfulde på Jesu blod, ubesindige pensionister og skaber ravage.
I Pensionatkvarteret, studerende.
Sultne, rastløse, ubesindige.
I Rønnedistriktet ... Gamle mennesker.
Gamle mennesker, som er gået fallit.
Automobilet.
En blandet fornøjelse. På den ene side dytten, udskridninger, høj fart og larm.
Udledelse af giftdampe og forurenende udstødningsgas.
De farlige ulykker, den konstante trafik, den høje ...
Satans!
Lokalstatistikafdelingen. Gennemsnitlig regnmængde: 750 millimeter.
Gennemsnitlig snemængde: 190.000 fnug.
8,25 lig fiskes op af Blasé-floden hver uge.
Et tal, der forbliver konstant trods befolkningstilvækst -
- og sundheds- og hygiejnemæssige fremskridt.
Når solen går ned, erstatter en broget flok af glædespiger -
- og gigoloer dagens bydrenge og købmænd, -
- og en stemning af afslappet promiskuitet fylder natten.
Hvilke lyde gennemborer natten?
Og hvilke mysterier forudsiger de?
Måske er den tvivlsomme maksime sand.
Alle store skønheder ...
... skjuler deres dybeste hemmeligheder.
"Rotter, skadedyr, gigoloer, glædespiger."
Er det ikke næsten for lurvet denne gang?
Nej, det synes jeg ikke. Det skal jo være charmerende.
"Lommetyve, lig, fængsler, urinaler ..."
- Hvad med en blomsterbutik? Et kunstmuseum? - Nej.
- Et kønt sted af en art? - Jeg hader blomster.
Du kunne godt skære anden halvdel af andet afsnit væk.
Du gentager det senere.
Okay.
KUNST OG KULTUR-SEKTIONEN (SIDE 5-34)
FØRSTE ARTIKEL
« Betonmesterværket » af J.K.L. BERENSEN
PORTRÆT AF EN MALER OG ET MALERI
Emnet for aftenens forelæsning:
Den store maler, som er leder af og kernen i den franske stænk-action-gruppe.
Hr. Moses Rosenthaler.
Han er hyldet vidt og bredt for sin dramatiske stil og sine store værker, -
- især, selvfølgelig, polyptykon-tableauet -
- "Ti armerede bærende tilslagsbeton-fresker".
Han er den mest velformulerede -
- og højest talende kunstnerstemme i sin vilde generation.
Hvordan har dette centrale værk fundet en fast plads her -
- i Clampette-samlingen?
Historien begynder i en kantine.
Udstillingen "Askebægre, gryder og macramé", -
- en gruppeudstilling med kunsthåndværk af amatører, -
- som var indsat i gale-afsnittet af Ennuis Fængselsanstalt, -
- var måske blevet udeladt af kunstens annaler, -
- hvis det ikke var for et lille maleri -
- af hr. Rosenthaler, som på det tidspunkt -
- afsonede en straf på 50 år for dobbeltmord, -
- og hvis ikke værket var blevet opdaget af en medfange, -
- den levantiske kunsthandler hr. Julian Cadazio, -
- som ved et tilfælde sad inde for momssvig i det tilstødende anneks.
Vagt.
Hvem har malet dette billede?
Borger nummer 7524.
Det lyder som det maksimalt sikrede afsnit for afsindige og forstyrrede.
Kan De øjeblikkeligt skaffe mig en ledsager og et besøgsstempel?
"Nøgen Simone, celleafsnit J, hobbysalen."
- Jeg vil gerne købe det. - Hvorfor det?
Fordi jeg godt kan lide det.
- Det er ikke til salg. - Jo, det er.
- Nej, det er ikke. - Jo, det er.
- Nej, det er ikke. - Jo.
Kunstnere sælger deres værker. Det er det, der gør en til kunstner.
Vil du ikke sælge det, så lad være at male det. Så hvad er prisen?
50 cigaretter. Nej. Vi siger 75.
Hvorfor kigger du hele tiden på vagten?
Det er hende, der er Simone.
Jeg vil ikke købe det for 50 cigaretter. Eller 75 eller fængselsvaluta.
Jeg vil betale 250.000 franc i gangbar fransk valuta. Har vi en handel?
Jeg kan tilbyde 83 centimes, en kandiseret kastanje og fire cigaretter nu.
Det er, hvad jeg har i talende stund. Hvis du accepterer min garanti, -
- så vil resten blive sat ind på din konto inden 90 dage. Hvor er din bank?
Glem det.
Hvordan har du forresten lært det? At male på den måde.
Og hvem har du myrdet, og hvor afsindig er du?
Jeg skal vide det, så vi kan skrive en bog om dig. Det gør dig vigtigere.
Hvem er du ...
... Moses Rosenthaler?
Han er født rig som søn af en jødisk-mexicansk hesteavler, -
- og Miguel Sebastian Maria Moisés de Rosenthaler -
- er uddannet på École des Antiquités, hvilket stod familien dyrt.
Men da han blev voksen, havde han mistet enhver luksus, -
- som han var blevet givet, og havde erstattet det med ...
Elendighed.
Sult.
Ensomhed.
Fysisk fare.
Sindssygdom.
Og selvfølgelig ...
... forbryderisk vold.
Han rørte ikke en pensel i det første årti af sin lange fængselsstraf.
År 11 Dag 1
Anmoder om at deltage i aktiviteter.
- Har du en tilmeldingsblanket? - Den her?
Hør efter. Vi har en ny fange med i dag.
- Borger nummer 7524, tal til klassen. - Hvad mener du?
- Fortæl om dig selv. - Det vil jeg ikke.
- Det er påkrævet. - De kender mig.
- Det er lige meget. - Jeg har ikke forberedt en tale.
Jeg har været her i 3647 dage og nætter.
Jeg har 14.603 tilbage.
Jeg drikker syv liter mundskyl om ugen.
Med det tempo ...
... er jeg død af forgiftning, inden jeg får verden at se igen.
Det får mig til at være ...
... meget trist.
Jeg må ændre mit program.
Jeg må gå i en ny retning.
Alt, der kan holde mig optaget, må jeg gøre.
Ellers ...
... tror jeg, det ender med selvmord.
Det er derfor, jeg meldte mig til keramik og kurvefletning.
Jeg hedder Moses.
Sæt dig.
Hvad hedder du, gardienne?
Simone.
Visse kvinder drages af fængslede mænd.
Det er en anerkendt lidelse.
Der er noget ved andres fangenskab, -
som øger deres egen frihedsfølelse.
Jeg forsikrer jer, det er erotisk.
Se på hende. Hun blev født ind i kvasitrældom.
16 brødre og søstre. Hun var analfabet, til hun var 20.
Nu har hun betragtelige besiddelser.
Fortryllende. Du godeste gud. Det er det forkerte billede. Det er mig.
Simone afviste naturligvis alle Rosenthalers ægteskabsbønner, -
- som vi ved var ofte forekommende og overvældende entusiastiske.
Jeg vil sige det så enkelt, som jeg kan.
Prøve at forme dem til ord. Følelserne i mit hjerte.
- Jeg elsker dig ikke. - Jeg elsker dig.
- Hvad? - Jeg elsker dig ikke.
- Allerede? - Allerede hvad?
Hvordan ved du allerede det? Hvordan kan du være sikker?
Jeg er sikker.
Av. Det gør ondt.
Grusomheden. Koldblodigheden.
Du sagde det, du ville. Jeg prøvede at stoppe dig.
Jeg sagde noget af det, jeg ville. Jeg var midt i det. Der er mere.
Nej.
- Nej, hvad? Vil du gifte dig med mig? - Nej.
Skal jeg lægge dig i spændetrøje og låse dig inde igen?
Jeg får brug for nogle materialer.
Lærred, rammer, pensler, terpentin.
- Hvad vil du male? - Fremtiden.
Som er dig.
Han betragtedes ikke som connaisseur, -
- men Julian Cadazio havde alligevel et vist øje, -
- og han gjorde os alle en tjeneste, da han, det sekund han blev løsladt ...
Vi er færdige med blomster og frugtskåle. Det er slut med strande og havstykker.
Vi skal også væk fra rustninger, tæpper og gobeliner.
Jeg har fundet noget nyt.
- Moderne kunst? - Det er vores speciale fra nu af.
- Jeg forstår det ikke. - Selvfølgelig ikke.
- Er jeg for gammel? - Ja.
- Hvorfor er det her godt? - Det er det ikke. Du er galt på den.
- Kan du se pigen i billedet? - Nej.
Tro mig. Hun er derinde.
Man kan se, om en moderne kunstner kan sit kram, -
- ved at bede ham male en hest eller et krigsskib -
- eller noget, der faktisk skal ligne det, det faktisk skal ligne.
Kan han gøre det? Se her.
Tegnet på 45 sekunder med en afbrændt tændstik.
En perfekt spurv. Fremragende. Må jeg beholde den?
Vær nu ikke dum. Nej da. Han kunne male den her smukt, hvis han ville, -
- men han synes, det der er bedre. Og jeg tror, jeg er enig med ham.
"Nøgen Simone, celleafsnit J, hobbysalen" er nok et mesterværk, -
- som er en betydelig, sågar eksorbitant, sum penge værd.
- Men ikke endnu. - Efterspørgslen skal skabes.
Hvor længe skal han sidde inde?
1 Uge Senere En ny appel til
prøveløsladelsesnævnet indgives på Borger 7524's vegne
i forbindelse med hans forbrydelser, overfald, vold og lemlæstelse.
Hr. Rosenthaler, hvorfor skal vi slippe dig fri?
Fordi det var et uheld, høje dommer.
Jeg ville ikke dræbe nogen.
Du skar hovedet af to bartendere med en kødsav.
Den første bartender var et uheld.
Den anden var i selvforsvar.
Muligvis, men har du udvist nogen form for anger over -
- eller i det mindste fortrydelse af at have dekapiteret dem?
De havde fortjent det.
- Hvabehar? - Tilgiv mig.
Er der et punkt, hvor I spørger, om nogen har noget at sige, før det er for sent?
- Som til et bryllup. - Nej.
Jeg skal gøre det kort.
Vi ved alle, at denne mand er morder.
Skyldig i overlagt mord. Det siger sig selv.
Men han er også en sjældenhed, -
- som man hører om, men aldrig selv får lov at opdage.
Et kunstnerisk geni.
Der bør være en dobbeltmoral, der kan dække disse tilfælde.
Og han er psykotisk. Det er ikke hans skyld.
Med al respekt foreslår jeg, -
- at vi kan finde en anden måde at straffe ham på.
Rosenthalers ret til at ansøge om prøveløsladelse blev fjernet for altid.
Ikke flere spørgsmål.
Men Cadazio og hans onkler var enige om, at de ville være hans gallerister -
i hele den frie verden.
"Simone" kom vidt omkring.
Salonen i Ennui.
Den kongelige udstilling.
Den internationale pavillon ved byfesten i Liberty, Kansas, som nær brændte ned.
Kort sagt var billedet en sensation.
GENSTAND 42 "En perfekt spurv" M. Rosenthaler
Selv kunstnerens ellers glemte tidlige værker -
solgte godt på andenhåndsmarkedet.
Imens arbejdede Rosenthaler videre i sin celle.
Rammende nok brugte kunstneren materialer -
- som kunne findes inden for fængselsanstaltens mure.
Æggepulver. Dueblod.
Fodlænkefedt. Kul, kork og møg.
Ild selvfølgelig. Lysegul køkkensæbe.
Og frisk hirsegrød som klæbemiddel.
Simone kunne godt lide at stå stille.
Hun var faktisk olympisk i sin evne -
- til at fastholde svære positurer i lang tid.
Hun udviste næsten ingen sårbarhed over for varme og kulde.
Efter selv de mest ugunstige former for behandling -
- forblev hendes hud uforbrændt, uplettet, uden gåsehud.
En anden lille ting. Hun nød faktisk lugten af terpentin.
Senere brugte hun det faktisk, når hun gjorde sit toilette.
Hun var mere end blot en muse.
Tænd for strømmen.
Tænd for strømmen, pikslikker.
Hvad er der i vejen med dig? Til arbejdet.
Det kan jeg ikke. Jeg vil ikke. Det er for hårdt.
Det piner mig. Jeg er bogstaveligt talt en forpint kunstner.
Stakkels lille skat.
Ud.
Ønsker du det?
Jeg voksede op på en gård.
Vi skrev ikke digte. Vi spillede ikke musik.
Vi lavede ingen statuer eller malerier.
Jeg lærte kunstens greb fra bøger i fængslets bibliotek.
Og jeg underviser i dem frivilligt.
Jeg ved ikke, hvad du ved. Kun hvad du er.
Jeg kan se, at du lider. Jeg kan se, at det er svært.
Det bliver måske endda værre, men så bliver det bedre.
Du kommer til at finde ud af, hvad dit problem er.
Hvad er dit problem?
Jeg ved ikke, hvad jeg skal male.
Du finder ud af, hvad du skal male, og tror på dig selv (som jeg gør).
Og du kommer til at kæmpe ...
... og så ...
... til foråret eller måske til sommer, -
- muligvis til efteråret eller allersenest til vinter, -
så vil dit nye værk være fuldendt.
Det er præcis, hvad der vil ske.
Medmindre du stadig vil henrettes?
Den franske stænk-action-gruppe.
En dynamisk, talentfuld, sund, sjusket, alkoholiseret -
og voldelig bande kreative vildmænd.
De inspirerede hinanden, og meget ofte -
- angreb de hinanden personligt gennem mere end to årtier.
Nu tager jeg min drink.
Husk på, at dengang, som I ved, -
- var det meget mere socialt acceptabelt for en maler eller skulptør -
- at slå en anden med en stol eller sågar en mursten -
- eller gå rundt med et blåt øje eller en knækket tand.
Nu springer jeg lidt fremad, men jeg har selv oplevet, -
- at Rosenthaler kunne være meget uforudsigelig og impulsiv.
Her tænker jeg på farverummet under hans atelier på Boulevard des Plombiers, -
- hvor han greb mig og smed mig ind og upassende prøvede at kneppe mig -
- op ad væggen i hjørnet af farverummet. Han var sindssyg. Dokumenteret sindssyg.
Cadazioerne repræsenterede dem alle.
3 År Senere
Det er tre år senere. Vi har gjort dig til verdens mest berømte maler -
- baseret på ét gnidret, overvurderet billede.
Du er et fag på akademiet. Du står i encyklopædien.
Dine disciple har tjent og bortklattet formuer, -
- men du har nægtet at vise os så meget som en skitse -
- til et nyt værk i hele denne lange periode.
Hvor længe skal vi vente? Svar mig ikke, for vi spørger ikke.
Vi har allerede trykt invitationerne. Nu kommer vi ind.
Os alle sammen. Samlerne. Anmelderne. Dine efterlignere, som vi repræsenterer, -
- som smugler godbidder ind til dig, og som sikkert er bedre end dig.
Alene bestikkelserne bliver enorme, som vagterne her kan bekræfte. Men vi betaler.
Så færdiggør, hvad end, du har. Der er fernisering om to uger.
- Hun mener forresten, at det er færdigt. - Det er færdigt.
Jeg kunne godt bruge et år til.
Min daværende arbejdsgiver blev tilkaldt via et iltelegram.
Her taler jeg naturligvis om Upshur "Maw" Clampette.
Dreven antikvitetssamler. Avantgardens ven.
Hendes samling var, selv i begyndelsen, velkendt og vigtig, -
- ligesom hendes bolig, Ingo Steens første amerikanske opgave, var det.
I folkemunde kendes det som Dørstopperhuset.
Det var min pligt og mit privilegium at katalogisere, -
- arkivere og rådgive, selv om hun gjorde, hvad helvede hun nu ville, uanset hvad.
Så påbegyndte vi den lange rejse fra Liberty til Ennui.
Min kære fru Clampette. Maw, hvis De tillader, -
- kom til fremvisning af Moses Rosenthalers -
- ekstremt spændende nye værk, som jeg selv endnu ikke har måttet se.
For at kunne gennemføre fremvisningen -
- må vi måske på fordækt vis skaffe os adgang til den anstalt, -
hvor kunstneren residerer.
Overlad endelig organiseringen af alt dette til mine medarbejdere.
Advarsel. Medbring ingen tændstikker, lightere eller skarpe genstande.
Vi afventer højstemt bekræftelse af Deres deltagelse.
Deres forbundne Galleri Onklerne Cadazio og Nevø.
Salatfadet hentede os, lige efter at nattens sidste omgang -
- af glædespiger og svirebrødre blev bragt til detentionen kl. 03.00.
Bestikkelsesoptælling:
Moses, er du her?
Vil du sige noget først? Eller byde velkommen til vores vidunderlige gæster, -
- hvoraf nogle har rejst langt for at se dit værk.
Eller alternativt ... det ved jeg ikke.
Hallo?
Stille, tak.
Stille, tak!
Jeg klarede det. Det er godt. Det er historisk! Åbn champagnen!
Musik!
Hvorfor sidder du i en rullestol? Du burde danse på bordene.
Han dolkede sig i låret med en paletkniv. Infirmeridrengen syede arterien sammen.
- Kan du lide det? - Om jeg kan lide det? Ja.
De har malet din tøs for dig.
Se på Maw. Hun er tryllebundet.
- Det er en freske, ikke sandt? - Nemlig. Han er en renæssancemester.
Han er som Piperno Pierluigi, da han skabte -
- "Kristus foran Guds himmelske alter" i 1565.
Maw, ingen har så godt et øje for kunst som Maw Clampette fra Liberty, Kansas.
Vi bør skamme os over at være i hendes nærhed. Hvorfor fanden sagde hun freske?
Er de malet på væggen?
Åh nej. Hvad har han dog gjort?
Dit forpulede svin. Har I set det? Se!
- Det er da vidunderligt. - Det er et vendepunkt i kunsthistorien.
Og det er malet på armeret beton i en gymnastiksal. Han malede på radiatorerne.
Måske ved konservatorerne fra Fondazione dell'Arte Classico, -
hvordan man får billederne fri.
Vi er i et supersikret fængsel, Maw. Det er offentlig ejendom.
Det ville være et bureaukratisk mareridt med utålelige, overbetalte advokater.
Jeg ved ikke, hvordan man får dem fri. Det er en freske.
- Det er en freske! - Og hvad så?
Aner du, hvor mange penge mine onkler og jeg har spildt på det her?
Se på dem!
Du har ruineret os. Betyder det intet for dig?
- Jeg troede, du kunne lide det. - Jeg synes, det er noget lort.
Kom op fra den rullestol. Ellers lammetæver jeg dig!
Du skal ikke knurre ad mig, morder.
Din morderiske, suicidale, psykopatiske, talentløse drukkenbolt.
Hvorfor fortalte du mig det ikke, gardienne?
Fordi du ville have stoppet ham.
Vi må acceptere det. Hans behov for at fejle er stærkere -
- end vor trang til at hjælpe ham til at få succes.
Jeg giver op. Han har slået os.
- Han har slået os. - Det er trist, men sandt.
Men i det mindste gjorde han lortet færdigt.
Det er måske det mest interessante værk om sidesyn, jeg har set.
Flot klaret, Moses.
Der er noget stort over det.
Har du pudset det dybt nok ind, holder det måske.
Vi kommer og ser det igen en anden dag. Om Gud vil.
Du vil selvfølgelig allerede være her.
Det hele er Simone.
Det øjeblik vidste de begge, -
- at Simone ville forlade sin stilling i Ennuis Fængselsanstalt næste dag -
- forsynet med midler af Cadazioerne -
- som betaling for hendes arbejde som Rosenthalers model og muse.
Hun blev genforenet med det barn, hun havde født som ganske ung, -
og de to skiltes aldrig mere ad.
Hun og Rosenthaler korresponderede jævnligt resten af kunstnerens liv.
Fru Clampette vil gerne reservere værket.
- Halv-mærket? - Ja tak.
Hvis hun vælger at gennemføre købet, er dette beløb så acceptabelt?
- Kan vi få en forudbetaling? - Maw? En del af den totale købssum?
Sig til den nærige franskmand, at jeg ikke lover noget.
"Ti armerede bærende tilslagsbeton-fresker" -
- var reserveret under navnet Upshur Clampette de næste 20 år.
- Fangerne beder om også at blive bestukket. - Hvilke fanger?
Dem alle. Den vrede pøbel står udenfor. Denne herre påstår at repræsentere dem.
Vi bestikker ikke voldtægtsmænd og lommetyve.
Og jeg har ikke yderligere seks millioner franc med.
- Hvordan er I kommet derud? Hvad gør vi? - Låser døren.
Bagefter var 72 fanger -
- og seks medlemmer af den franske stænk-skole døde eller dødeligt sårede.
Moses Rosenthaler fik, for sine modige handlinger, -
- der reddede ni vagter, 22 distingverede gæster -
- og ministrene for kultur og urbanitet, sin frihed med livsvarig prøveløsladelse.
Og han modtog Den fangne løve-ordenen.
En snes år senere, og efter Maw Clampettes detaljerede instruktioner, -
- arrangerede Cadazio og hans egne nevøer, at hele hobbysalen -
- blev flyttet om bord på et 12-motorers Goliath-artilleritransportfly -
direkte fra Ennui til Liberty.
I denne form indtog avantgarden sin plads i det centrale Kansas.
"Blyanter, viskelædere, tegnestifter, nipsenåle, skrivemaskinereparationer."
Hvorfor et værelse på et badehotel på den nordatlantiske kyst?
Jeg måtte derhen for at skrive det.
"Morgenmad, frokost, aftensmad, vasketøj, midnatssnack."
Hvad fejler skrivebordet her på kontoret, som magasinet stiller til rådighed?
Bed mig ikke afsløre, hvad Moses og jeg gjorde -
- på et badehotel for 20 år siden. Vi elskede. Jeg tog dertil for at mindes det.
- På min regning. - Ja tak.
Læg det sammen.
- POLITIK/ - POESI-SEKTIONEN (SIDE 35-54)
ANDEN ARTIKEL
« Revideringer af et manifest » af Lucinda KREMENTZ
OPTEGNELSER OM EN UNGDOMSBEVÆGELSE
1. marts.
Forhandlingerne mellem de studerende og universitetets ledelse bryder sammen -
- efter en højlydt debat, vredesudbrud og, til sidst, et spil om ...
... fri adgang til kvindernes kollegium for mandlige studerende.
Protesten, som endte i remis ...
- Zeffirelli dækker professorens løber. - Han burde svare igen med begge heste.
... kom til at ligne et overfladisk stunt for unge liderbukse.
Men faktisk var kønnene ligeligt repræsenterede.
Unge dame.
Skoene.
Alle deltagere lagde vægt på deres frustration, -
deres begær, deres biologiske trang ...
... til frihed. Punktum.
Det er eksploderet og har antaget symbolske dimensioner. Alle taler om det.
5. marts. En sen middag hos familien B.
Den ældste dreng på 19 har ikke været hjemme siden i går morges.
Piger, skru ned for radioen.
Faderen stødte på ham, mens han marcherede med sine kammerater.
Deres kampråb ... "Børnene er gnavne."
Tak.
Endnu en middagsgæst dukker ikke op. Det er jeg taknemmelig for.
Jeg vidste ikke, han var inviteret.
Det var ikke for at fornærme dig. Undskyld.
Vi troede, du måske ikke ville komme, hvis vi advarede dig.
Det havde I ret i.
Lokalnyhederne rapporterer om voldsomme indgreb mod demonstranterne. Citat ...
Giv ham en chance. Han er meget intelligent.
- Hvor længe er det siden med ham ...? - I mener det godt.
"Det begynder med en prikken i den utildækkede hud."
- Jeg er ikke gammelmø. - Det synes vi da heller ikke.
Selvfølgelig ikke.
"Så rødmer og svulmer de ekstraokulære muskler."
Jeg lever alene efter eget valg.
Jeg foretrækker forhold, der slutter. Jeg har fravalgt mand og børn.
De to største hindringer i en kvindes forsøg på at leve af og for at skrive.
- Hvorfor græder vi? - Det er trist. Du skal ikke være alene.
Jeg er ikke trist. Mine øjne gør ondt. Der er noget galt med jeres lejlighed.
"Til sidst en bølge af smerte, mens snotten driver fra næsen -
- og halsen går i kramper og lukker sig til."
- Jeg er nøgen, fru Krementz. - Ja, det kan jeg se.
- Hvorfor græder du? - Tåregas. Og ...
Så er jeg vel også lidt trist.
Vær rar at kigge bort. Jeg er genert på grund af mine nye muskler.
Sig, du er hjemme. Dine forældre er bekymrede.
- Jeg skal tilbage til barrikaderne. - Jeg så ingen barrikader.
Vi er i gang med at bygge dem.
- Hvad skriver du? - Et manifest.
Jeg sagde, de ikke skulle invitere Paul. Du er nok trist, men du virker ikke ensom.
- Præcis! - Jeg så dig skrive til demonstrationen.
Er der en historie i os? For folk i Kansas.
- Måske. - Så bør du læse vore resolutioner.
Eller vil du læse korrektur på dem? Mine forældre synes, at du skriver godt.
Giv mig det.
- Det er lidt vådt og slattent. - Fysisk eller metaforisk?
Begge dele. Baseret på forsiden og de første fire sætninger.
- Kritiser ikke mit manifest. - Vil du ikke have kommentarer?
Jeg bad dig kun læse korrektur, fordi jeg troede, du ville blive imponeret over det.
Vi begynder med stavefejlene.
Kan universitetet få succes, hvis de studerende ikke klarer den?
Det vides endnu ikke.
- Paul Duval. - Lucinda Krementz.
Dit skæg kradser.
Uventet gæst ankommer endelig. Ligner en løgn. Beskriver odyssé gennem byen.
Tog og busser er blevet stoppet. Knuste ruder. Det flyver med brosten.
Nå. Men nu er vi her. Den berømte Lucinda. Godaften.
Jeg fik ikke at vide, at du ville komme. Det her er ikke en officiel introduktion.
Godaften.
Begynd uden mig.
10. marts. Hele byen har været lukket ned i en uge.
Offentlig transport indstillet.
Affaldsdynger uafhentet. Skolestrejker. Ingen post, ingen mælk.
Det er mig igen.
Hvordan vil normaliteten se ud?
I næste uge, næste måned, eller hvornår vi nu igen kan opleve den. Hvem ved?
- Hvad er den her del? - Jeg har tilføjet et appendiks.
Det er løgn. Du har færdiggjort mit manifest uden mig.
Jeg har fået det til at lyde som dig. Bare klarere og mere koncist. Mindre poetisk.
Lad os bare sige, at det ikke er det første manifest, jeg har korrekturlæst.
Det er umuligt at forestille sig, at de studerende, optændte, naive, modige, -
- skulle vende tilbage til lydighedens auditorier.
- Hvem var det? - Din mor.
Min mor? Hvad ville hun? Sagde du, jeg var her?
- Ja. - Hvorfor?
Hun spurgte om det. Jeg lyver ikke.
- Blev hun vred? - Det tror jeg ikke.
- Hvad sagde hun? - Hun nikkede.
Hvad sagde du?
At jeg skrev på en artikel om dig og dine venner.
- Så det gør du. - Jeg har allerede skrevet 1000 ord.
- Jeg vil interviewe hende. - Sagde hun ja til det?
Ja, selvfølgelig.
Jeg er vred! Jeg ved ikke, hvad jeg skal føle.
Får jeg ballade? Hvorfor tager min mor det så roligt? Er det her passende?
Det her er uofficielt. Alt sammen. Hele mit liv.
Hvad skal jeg gøre nu?
Som journalist må jeg være neutral.
Jeg kan godt lide, at du er så brutal. Det er en del af din skønhed, tror jeg.
Du har altså allerede 1000 ord?
De unge gjorde det. Udslettede tusind års republikansk magt på under 14 dage.
Hvordan og hvorfor? Før det begyndte, hvor begyndte det så?
Det var en anden tid. Et andet Ennui.
Det må være næsten et halvt år siden. Mine søstre var stadig 12 år.
Man dansede The Craze og Lait Chaud.
Ens hår var sat op i en Pompidou, Crouton eller Fruits-de-Mer.
Ens brug af slang involverede latin, filosofijargon og håndgestik.
Djævlens advokater skændtes og debatterede i en evighed, ad nauseam.
« Jeg er fuldstændig uenig. »
Enhver klike havde en rival.
Møtrikkerne mod Boltene. Stokkene mod Stenene.
Sportsidioterne havde os, Bogormene, indtil Mitch-Mitch dumpede -
- og blev sat i National Pligt-tjeneste. Tre måneder i sennepsregionen.
INDKALDELSE TIL TVUNGEN KAMP-FORPLIGTELSE
1 Måned Senere
Hvor var principperne, da han kæmpede i en totalitær krig for en imperialistisk hær?
Han blev sendt til sennepsregionen til National Pligt-tjeneste.
- Det er tvunget. - Det gør ingen forskel.
- Undskyld? - Det gør ingen forskel.
Hvor vover du at tilsmudse vores ven? Har du tænkt over ...?
Han er sikkert midt i det lige nu.
Han bærer nok på en 25-kilos sæk med krudt og skræller gamle kartofler.
- Han vil ikke være i militæret. - Det er tvunget.
Han burde brænde sit mærke og desertere.
(Minimumsstraf: Seks måneder og et sort mærke skrevet med blæk.)
Det er let for dig at sige her i den komfortable Sans Blague.
Det gør ingen forskel.
For en gangs skyld: Hun har ret.
Mitch-Mitch, hvad gør du her? Du skal være i sennepsregionen i to måneder til.
Fem år senere oversatte jeg Mitch-Mitchs beretning om National Pligt-tjenesten.
Mitch-Mitch Simcas "Farvel, Zeffirelli" oversat af Lucinda Krementz
Flashbackscenen i anden akt af "Farvel, Zeffirelli".
I Nordafrika fik jeg en kugle i enden.
I Sydamerika fik jeg granatsplinter i den venstre vinge.
I Østasien fik jeg en sjælden mikroskopisk maveparasit -
- i den nedre del af mavehulen. Jeg har det hele med mig nu.
Det er stadig i min krop.
Men jeg fortryder ikke, at jeg valgte at bære den her uniform.
Og om 16 år kan jeg gå på pension.
Det var godnathistorien, de damer. Sluk lyset!
Kom så! Sluk lyset! Under dynerne!
Bed jeres aftenbøn!
- Amen. - Amen.
Psst, Mitch-Mitch. Psst. Psst, Mitch-Mitch. Hvad vil du gerne være?
- Hvad? - Hvad vil du gerne være, Mitch-Mitch?
Med mine karakterer kan jeg blive apotekerassistent.
Vil det gøre dig tilfreds?
Jeg bliver ikke deprimeret. Jeg skulle have læst flittigere.
- Robouchon? - Jeg skal arbejde på min fars glasfabrik.
- Nogen skal jo overtage den. - Det er normalt.
Vaugirard. Hvad er din plan?
Vel at fortsætte med at være en smuk ødeland ligesom mine fætre og kusiner.
- De er bare så super. - Hvad med dig, Morisot?
Morisot, hvad vil du være?
Demonstrant.
- Hvad sagde han? - Han sagde "demonstrant".
- Hvad mener han? - Det ved jeg ikke.
Jeg troede, at Morisot skulle være professor i geologisk kemi.
Morisot græder.
- Hvem tyssede? - Jeg vil ikke.
Der er kun otte uger, til vi er færdige med programmet.
Jeg mener ikke programmet.
Fra når vi kommer hjem, og indtil jeg skal på pension.
De 48 år af mit liv, mener jeg. Det er det, jeg ikke vil.
Jeg kan ikke længere se mig selv som voksen i vores forældres verden.
Morisot! Han sprang ud ad vinduet!
- Er han død? - Det ved jeg ikke.
- Hvor langt faldt han? - Fem høje etager.
Det regnede i nat. Måske er jorden stadig blød.
Han bevæger sig ikke.
Han bevæger sig stadig ikke.
Jeg kan ikke længere hylde dette mærke.
Næste morgen blev Mitch-Mitch anholdt, -
- og Sans Blague blev hovedkvarter for Bevægelsen af Unge Idealister -
- for Revolutionær Omstyrtelse af det Reaktionære, Neoliberale Samfund.
Hvad laver du?
Erstatter Tip-top med François-Marie Charvet.
De kan bo sammen. Tip-top med Charvet.
Tip-top er en vare, der sælges af et pladeselskab ejet af en koncern -
- styret af en bank og et bureaukrati, som holder hånden under magtens nikkedukker.
For hver tone, han synger, må en bonde i Vestafrika dø.
Derefter fulgte en rask kamp mellem Ennuis ældste og yngste.
August. Byens ældste undsiger studenterbevægelsen.
September. Sans Blagues kaffelicens bliver fjernet af myndighederne.
Oktober. Propagandakomitéen bygger en piratradiosender -
på Institut for Fysiks tag.
November. Kantinen lukkes for de studerende.
December. Udlånsprotester på Bibliothèque Principale.
Hele bibliotekets samling udlånes indtil fem minutter før bøder for sen aflevering.
Januar. Mitch-Mitch løslades til sine forældres varetægt.
Februar. Optøjer i kvindernes kollegium.
I sidste ende fører det til ...
Marts. Skakbrætrevolutionen.
« Hvid kort rokade! »
- S til D. - L3.
Springer til dronningens løber 3.
Hr. borgmester? Han har foretaget sit træk.
Springer tager springer.
- Hvilken side er du på? - Sidste kapitel.
Kalder du det et manifest?
- Gør du ikke det? - Ja. Det er det per definition.
Side to, « Proklamation 7 »
På trods af deres ædle mål om at skabe et frit, utopisk samfund uden grænser -
- var de studerende splittet i to fraktioner.
Side fem, « Edikt 1(b) »
Én ting står endelig klart. De svarer deres forældre.
Hvad vil de? Forsvare deres illusioner. En lysende abstraktion.
Side elleve, « Appendiks romertal III. »
Jeg er overbevist om, at de er bedre, end vi var.
Hvem har godkendt at bruge midler til at trykke dette tykpandede, -
- tvetydige og (på en skidt måde) poetiske dokument? Jeg er kasserer. Antageligvis.
- Og hvem har brug for et appendiks? - Det er den bedste del.
Fru Krementz foreslog det. Appendikset.
Har fru Krementz skrevet det?
Hun har finpudset det. Visse passager.
Hvorfor deltager hun? Hun bør som journalist være neutral.
- Det kan man ikke være. - Neutralitet er en saga blot.
Vi har ikke gjort dig (eller fru Krementz) til talsmand. Du spiller skak.
Jeg har dedikeret det til dig.
Jeg beholder det her, men angående resten:
« Jeg er fuldstændig uenig. »
Minder mig selv om: "Du er en gæst her. Ikke min kamp. Hold dig væk. Luk kæften."
Jeg må sige noget. Du er en kløgtig pige, Juliette.
Hvis du lige lægger pudderkvasten væk et øjeblik og tænker selv, undskyld, -
- så indser du måske, at I alle er i samme båd. Selv uropatruljen.
Jeg er ikke et barn. Jeg tænker altid selv. Det gør vi alle.
- Det mener jeg nu ikke. - Nogle gør, andre ikke.
- Det er vores træk. - Du mener, jeg ikke ved nok.
Ikke har taget ting seriøst. Det er ikke tilfældet.
Det var uhøfligt. Af mig. Jeg trækker bemærkningen tilbage.
- Hvis du ønsker det. - Jeg beklager.
- Udmærket. - Undskyld.
- Noteret. - Tak.
- Er du sikker? - Naturligvis.
- Sikker på hvad? - Sikker på, at du ikke er et barn.
- Ganske sikker. - Så lær at tage imod en undskyldning.
(Det er en kamp! Den gamle amerikaner mod den revolutionære teenager.)
- Vigtigt for hvem? - Voksne mennesker.
Det er vores træk. Borgmesteren venter.
Jeg har intet imod, at De går i seng med ham.
Den frihed har vi alle. (Det er en ret, som vi kæmper for.)
Det, jeg er imod, er: Jeg tror, De er forelsket i Zeffirelli!
Det er forkert. Eller i hvert fald vulgært. De er gammelmø.
Vær rar at lade mig beholde min værdighed.
Hun er ikke gammelmø eller forelsket i mig.
Hun er vores ven. Jeg er hendes ven. Hun er forvirret. Hun vil hjælpe os.
Hun er vred. Hun skriver godt.
Det er et ensomt liv, ikke?
Sommetider.
Det passer, at jeg bør holde mig neutral. Hvis det er muligt.
Undskyld mig, fru Krementz.
Stadig intet svar.
Gummikugler og tåregas.
Så er tiden gået! Teknisk skakmat.
Det er bare fyrværkeri. Hun er den bedste af dem.
Hold op med at skændes. Gå hjem og elsk med hinanden.
Jeg er jomfru.
Det er jeg også. Undtagen med fru Krementz.
Det tænkte jeg nok.
15. marts.
Opdager et hastigt skrevet afsnit på notesbogens forsatsblad.
Ved ikke, hvornår Zeffirelli havde tid til at skrive det. Mens jeg sov den nat?
Poetisk, ikke nødvendigvis på en skidt måde. Lyder sådan her ...
Postscriptum til sprængt appendiks.
En uovervindelig komet ræser langs sin bane -
- mod galaksens yderste vidder i den kosmiske rum-tid. Hvad var vores sag?
Genkaldelse af to minder. Dig. Sæbeduft af shampoo fra materialisten.
Askebæger med sure cigaretter. Brændt brød.
Hende. Parfume af billig benzin.
Kaffeånde. For meget sukker. Kakaosmørhud.
Hvor tilbringer hun somrene?
Det siges, at det er duftene, man aldrig glemmer. Sådan virker hjernen.
Jeg har aldrig læst min mors bøger.
Min far skal have været bemærkelsesværdig under den sidste krig. De bedste forældre.
Pigernes kollegium.
Første gang jeg har været her ud over for at begå hærværk.
Jeg sagde: "Kritiser ikke mit manifest." Hun sagde:
« Tag tøjet af. »
Jeg er genert på grund af mine nye muskler.
Hendes store, dumme øjne betragtede mig, mens jeg tissede.
Tusind kys senere, vil hun så stadig huske smagen af min kæp på sin tunge?
Undskyld, fru Krementz. Jeg ved, du hader vulgært sprog.
Endnu en sætning nederst på siden, ulæselig på grund af grim håndskrift.
"Revideringer af et manifest. Side fire, første asterisk.
Fremmelsen af ..."
Jeg er straks tilbage.
Zeffirelli!
Han er ikke en uovervindelig komet, der ræser ad sin bane -
- mod galaksens yderste vidder i den kosmiske rum-tid.
Han er en dreng, der vil dø ung.
Han vil drukne på denne planet i den mægtige, dybe, beskidte flods strøm, -
- som nat og dag flyder gennem årer og arterier i hans oldgamle by.
Hans forældre vil modtage et opkald ved midnat, -
- klæde sig hastigt på og holde i hånd i taxaens stilhed, -
- mens de kører hen for at identificere deres søns kolde lig.
Hans billede, masseproduceret og plasticindpakket, -
- vil blive solgt til de helteinspirerede, som søger at se sig selv sådan her.
Ungdommens rørende narcissisme.
Dreng, dygtig skakspiller/aktivist, dør TÅRN STYRTER SAMMEN OG NED I BLASÉ-FLODEN
30. marts.
På den anden side af gaden, en skrigende metafor.
Klokke ringer, elever flokkes ind i lydighedens klasselokaler.
En knirkende gynge svajer i den mennesketomme skolegård.
Kom ind.
SMAG & DUFT-SEKTIONEN (SIDE 55-74)
TREDJE ARTIKEL
« Politikommissærens private selskabslokale »
PORTRÆT AF EN STOR KOK
Jeg hører, at du har fotografisk hukommelse.
- Er det sandt? - Det er falsk.
Jeg har typografisk hukommelse.
Jeg kan genkalde mig skrevne ord med betragtelig præcision.
I andre sfærer er min huskeevne udpræget impressionistisk.
Jeg er kendt af mine nærmeste som en glemsom mand.
Men du husker ethvert ord, du har skrevet.
Romanerne, essayene, digtene, skuespillene.
De ugengældte kærestebreve. Desværre, ja.
- Må jeg afprøve det? - Hvis du insisterer.
Medmindre det tester dine seeres tålmodighed.
Eller talsmændene for Gemini Tandpulver.
Min favorit er den om kokken, hvor kidnapperne bliver forgivet.
"Drømmer bordets elever om smag?"
"Det var det første spørgsmål, vor reporter havde forberedt inden mødet -
- med politiassistent Nescaffier, kok på stationen på den smalle flodhalvø, -
som kendes under navnet Rognure d'Ongle.
Alle spørgsmål skulle dog forblive ubesvarede den begivenhedsrige aften."
- Skal jeg fortsætte? - Ja tak.
Jeg var ankommet for sent.
Selv om suiten i bygningen var indikeret på la carte de dégustation ...
INVITATION til en middag med kommissæren (kok: P.A. Nescaffier)
... var det næsten umuligt at finde for denne reporter. Svag til kartografi.
Den homoseksuelles forbandelse.
Monsieur Nescaffier skabte selv sit ry.
Han hyldes af kokke, kriminalbetjente og capitaines, -
- samt af sladrehanke og stikkere, som forbilledet i den form for cuisine, -
- som kendes som Gastronomie Gendarmique.
"Politikogekunst" begyndte med en overvågningspicnic, -
- men er blevet kodificeret og er nu raffineret, stærkt nærende -
- og, hvis det bliver udført korrekt, fantastisk smagfuldt.
Kriterier: Transportabelt. Proteinrigt. Spises med den ikke-dominerende hånd.
Den anden er forbeholdt skydevåben og papirarbejde.
De fleste retter serveres udskåret. Ingen knas. Det er stille mad.
Saucer frysetørres for at undgå spild, som forurener et gerningssted.
De spisende medbringer egne fourchettes de poche, -
- som ofte er indgraveret med mystiske mottoer og sære mundheld.
HØNSEBUR Nr. 1
Hvordan vil du slå mig ihjel?
Jeg tror, der er tale om en misforståelse.
Har du siddet i hønseburet længe?
Undskyld.
ROEBUCK WRIGHT VAR HER
Monsieur Nescaffier havde, selv under sin læretid på en brandstation, -
- høje ambitioner, og ingen position i denne metier er højere -
- end chef cuisinier i Commissaire de la Police Municipales private selskabslokale.
Undskyld, jeg kommer så sent.
Ingen årsag. Ingen årsag.
Hr. Wright, må jeg præsentere min mor, Louise de la Villatte. Kald hende maman.
Det gør vi alle. Dette er min ældste ven, Chou-Fleur.
Da jeg mødte ham, var han en tøset dreng med krøller og alle sine tænder.
Nu ligner han et lig.
I hjørnet, gadebetjent Maupassant. Han skal servere.
Cocktails.
Og det er min søn, Gigi, i retsteknikerkitlen.
Hvad stjæler I fra mit private arkiv?
Uopklarede sager.
- Hils på hr. Wright. - Godaften, hr. Wright.
Hej, Gigi.
Fuldt navn: Isadore Sharif de la Villatte.
Kommissæren og hans eneste søn, enkemand og moderløs, -
- forlod kolonien, hvor drengen var født, forenet i sorgen.
Gigi var seks år gammel.
Hans skole var stationen og patruljevognen.
Han blev uddannet af retsteknikere i lovhåndhævelsens traditioner.
Hans første tegninger var baseret på øjenvidners signalementer.
Hans første ord var med morsekode. Det var vel vidunderligt oplagt.
Han blev opfostret til at være kommissærens efterfølger.
Ja. Jeg har læst dine ting i magasinet.
- Var du tilfreds med dem? - Naturligvis. Naturligvis.
God skribent.
Jeg regner med, at du allerede kender dette geni.
I det mindste af ry. Politiassistent Nescaffier.
Det gør jeg i hvert fald.
De drikker en mælket, lilla aperitif.
Voldsomt duftende, åbenlyst medicinsk, en anelse bedøvende -
- og gletsjerafkølet i en miniatureversion -
- af den type termoflaske, man forbinder med lejrskoler og klasselokaler.
De var ramt af en fortryllelse, som i de næste 60 sekunder -
skulle brydes på dødbringende vis.
I tre overlappende dramatiske tidslinjer skete det følgende.
En.
Monsieur Nescaffier påbegyndte sit mystiske ritual.
Jeg kan hverken forstå eller beskrive køkkenets aktiviteter.
Jeg stiller mig tilfreds med at nyde kunsten uden at afsløre værktøjet bag.
To.
Gadebetjent Maupassant reagerede på et sjældent set lyssignal, -
- ved at give en telefon til sin overordnede.
Værsgo.
Vi har kidnappet din søn og befinder os et sikret sted, du aldrig finder.
Løslad eller henret Kuglerammen, og drengen bliver frigivet i ét stykke.
Hvis ikke vil din søn få en voldsom død ved solopgang.
Tre. Ovenlysvinduet i det improviserede børneværelse brydes på klem.
Flugten og den efterfølgende biljagt blev afbildet i en tegneserie, -
som blev udgivet ugen efter.
3 Dage Tidligere
Selv om bandekrigen i Ennui havde udslettet en del bøller og banditter, -
- så havde den også kostet skammeligt mange uskyldige borgeres liv.
Da svindlerbogholderen Albert "Kuglerammen" var blevet anholdt, -
- mens han var i besiddelse af lønsedler fra alle tre af byens mafiaer, -
- nærede man i samfundet håb om, at denne krise kunne løses.
Men denne begivenhed havde rystet den kriminelle underverden.
Jeg havde ikke selv genkendt Kuglerammen, men jeg kendte godt hønseburet.
Det her er for øvrigt ikke med i artiklen. Kender De hr. Howitzer?
Ja. Arthur Howitzer, jr. Grundlægger og redaktør af The French Dispatch.
I min første uge i Ennui blev jeg uheldigvis anholdt på et værtshus i Ennui.
Det var i udkanten af Pensionatkvarteret sammen med en flok nye bekendte.
- Hvad lød anklagen på? - Kærlighed.
Folk føler sig muligvis let truet af ens vrede, had eller stolthed, -
- men den forkerte slags kærlighed kan bringe en i stor fare.
I dette tilfælde endte jeg i hønseburet i seks dage.
Ingen ville redde mig, og ingen ville skælde mig ud.
Og det eneste lokale telefonnummer, min typografiske hukommelse rummede, var:
Trykkerdistriktet 9-2211.
Vi kan desværre ikke trykke disse artikler, -
- men jeg ser frem til at modtage nye fra Dem i fremtiden.
Eller hvis De kommer til Ennui ...
Jeg havde aldrig mødt ham. Jeg kunne kun få fat i ham, fordi jeg søgte arbejde.
ANSØGNING OM ANSÆTTELSE
Lad os se.
Skolebladet, poesiklubben, dramaforeningen.
Skrev skolens sang, både tekst og musik.
Juniorforsker, elevreporter, redaktionssekretær.
Brand og mord. Det var også der, jeg begyndte.
Min far ejede selvfølgelig avisen. Lidt sport, lidt krimi, lidt politik.
Nomineret to gange for bedste essay.
Sydstaterne, midtvesten, østkysten. Et enormt land.
Jeg har ikke været der i 20 år.
Ikke nu. Jeg er midt i en jobsamtale.
Dine skriveprøver er gode. Jeg genlæste dem i taxaen.
- Har du anmeldt bøger? - Nej, aldrig.
Du skal sidde derinde et par timer til, inden de kan løslade dig.
Læs den her. Giv mig 300 ord.
Du får 500 franc minus de 250, jeg har betalt i kaution.
Men dem får du igen til leveomkostninger. Jeg skal have første udkast i morgen.
Og uanset hvad, hr. Wright, -
- så få det til at lyde, som om du skrev det sådan med vilje.
Tak.
Ingen tårer.
Det kaldtes "De tusind kuglers nat". Nu reciterer jeg igen.
Hvordan kommissæren og hans elitehold af analytikere -
- så hurtigt fandt frem til kidnappernes hule?
Tja ...
Det ved jeg ganske enkelt ikke.
Fagkundskab velsagtens.
Jeg gentager spørgsmålet.
Men det lykkedes dem.
Hvem var de?
Det afsløredes senere.
En gruppe banditter hyret af bosserne i Ennuis underverden og deres mellemmænd.
Chaufføren Joe Lefèvre, engang en næsten lovende musiker.
Stetson, Pfeffermüh, og Hieronymus Von Gammelman.
Hollandske genier.
Middelhavsanarkisten Marconi Brutelli.
Et par hooligans, fætre, der ikke vil kendes ved hinanden.
En trio af korpiger, alle junkier.
Og en lille, snarrådig fange, -
- som er stålsat på at befri sig selv og spare skatteborgerne penge.
Hvad er det for en lyd?
Luftbobler i varmerørene. Der er tryk på.
Det lyder som morsekode.
Måske en anelse.
Jeg hedder forresten Gigi. Hvad hedder du?
Det siger jeg ikke. Det her er kriminelt.
Du er ikke kriminel. Du er bare en forvirret korpige.
- Ha. - Selv ha.
- Klap i. - Hvilken farve øjne har du? Blå?
Hej.
Syng en godnatsang for mig. Jeg er bange.
Sover du?
Kommissæren forgudede Gigi af hele sit enorme hjerte.
Men hans hjerne, en exceptionel opklaringsmaskine, -
havde snurret siden middagen.
Maman , jeg er sulten.
Og han var i en tilstand af alvorlig kalorieknaphed.
Nescaffier, som var tilbage for første gang i seks år, var klar til at stråle.
Forvandlingen var øjeblikkelig.
Nescaffier.
Mens de små duftspor fra den store koks køkken -
- snoede sig ind i kommissærens næsebor, begyndte han at se og formulere -
- en forgrenet slagplan. Til at begynde med ...
Distriktskanariefuglens skidne æg serveret i skaller af dens egen marengs.
- Send tropper ind fra syd og vest. - Og så ...
- Send guerillaer ind mod øst og nord. - Nyrer.
Pocheret med blommer fra borgmesterens tagfrugthave.
Bor tunneller (omkreds: 75 mm) gennem skillevæggene.
Og så ...
Hakkede lammebolsjer i butterdej.
- På tagene: amatørfinskytter. - Blasé-østerssuppe.
- Amatørklatrere ned gennem elevatorskakten. - En skøn byduegryde.
- Til sidst ... - Væk også Magnumflasken.
- Tabac-budding med piskefløde. - Han skal være varmet op.
- Må jeg afbryde med et spørgsmål? - Gerne.
- Lad mig lige lave et mentalt æseløre. - Pardon.
Du har skrevet om den amerikanske neger. Den franske intellektuelle.
- Sydstatsromantikeren. - Og anti-negeren.
Hellige skrifter, mytologi, folklore, krimistof og krimiromaner, -
- spøgelseshistorier, pikaresker, dannelsesromaner.
Men mere end noget andet har du gennem årene skrevet om mad.
Hvorfor det?
Hvem? Hvad? Hvor? Hvornår? Hvordan? Valide spørgsmål.
Som reporterhvalp lærte jeg, at man aldrig, -
- hvis man overhovedet kan modstå fristelsen, -
- skal spørge om hvorfor. Det gør en mand ubehageligt til mode.
Undskyld, men jeg må insistere, hvis det er i orden med dig.
Selvrefleksion er en uvane, man bør dyrke alene eller slet ikke.
Tja.
Jeg svarer dig af ren træthed, -
men jeg ved ikke, hvad jeg vil sige.
Der er en særlig form for trist skønhed, -
- som kendes af den ensomme fremmede, som vandrer i sin nye, -
- med fordel måneoplyste by. I mit tilfælde, Ennui, Frankrig.
Så ofte har jeg ...
Så ofte har jeg delt dagens glitrende opdagelser med ...
... ingen som helst.
Men der var altid, et sted på vejen, et bord, der var dækket op til mig.
En kok, en tjener, en flaske, et glas, ild.
Jeg valgte dette liv.
Det ensomme festmåltid har været min kammerat, -
der har trøstet mig og værnet om mig.
Kan du huske, hvor du kom til?
Selvfølgelig, fjollerik. "Samtidig". "Samtidig, på den anden side af gaden ..."
Information: De mistænktes skjulested er på øverste etage, nederst på torvet.
Der står betjente klar.
Indstil skydningen! Indstil skydningen!
Indstil skydningen!
I en pause i skuddene haltede en gammel concierge, -
- veteran fra to krige, over gaden for at aflevere en gådefuld besked.
SEND KOKKEN
En Time Senere
Jeg taler til lederen af kidnapningsbanden på øverste etage.
Har I et køkken i jeres skjulested? Min søn har brug for et mellemmåltid.
Lad os sende vores stationskok ind med nogle forsyninger.
Han vil tilberede en middag af passende proportioner til dig og dine medskyldige.
Vi har spist.
Er det en underordnet eller Nescaffier selv?
Solsortetærte.
Da han blev tvunget til at smage på alt, -
- indtog kokken den dødbringende gift.
Til den lille dreng.
Stop.
Skriv opskriften ned.
Efter Middagen
Hjælp ...
Men Nescaffier overlevede takket være en enorm styrke, -
- afstivet, årstid efter årstid, af righoldige, potente tallerkner, -
- pander og saucegryder, i sin nærmest overmenneskelige mave.
Han vidste selvfølgelig, at Gigi nærede en afsky for enhver form for radise, -
- der var så dyb og tøjlesløs, at han aldrig havde rørt en.
Han havde ikke engang ladet ordet komme over sine læber.
Men det viste sig ...
... at chaufføren også hadede radiser.
Tag rattet!
Måske var det mest gribende, der skete under middagen, dette ...
En appetitlig ironi. Monsieur Albert, -
- demimondernes revisor og ophav til hele det spektakulære contretemps, -
- var blevet glemt fra torsdag aften til mandag morgen -
og var nær sultet ihjel i sin celle.
Det var kun Nescaffier, der var nærværende nok til at give fangen mad, -
- en omelette à la policière, som han leverede varm, -
indpakket i en daggammel efterlysning.
Kuglerammen spiste godt den morgen.
En kort besked fra Gemini Tandpulver.
Det skulle have været en artikel om en stor kok.
- Til Smag og Duft-sektionen. - Ja. Opgaven var helt klar.
Jeg blev beskudt og angrebet med granater imod min vilje.
Jeg bad om noget at spise og fik det bedste, som jeg beskrev detaljeret.
Nescaffier har kun én replik.
Jeg skar noget, han sagde, ud. Det gjorde mig for trist.
Jeg kan godt sætte det ind igen.
Hvad sagde han?
Martin ... Martin ... Guillaume Martin.
De havde en smag.
Hvabehar?
Giftsaltene i radiserne. De havde en smag.
Den var helt fremmed for mig.
Som en bitter, muggen, peberagtig, -
stærk, olieret form for ...
... jord.
Det har jeg aldrig smagt før.
Ikke helt rart.
Ekstremt giftigt, men alligevel en ny smag.
Det er sjældent i min alder.
Jeg beundrer dit mod, politiassistent.
Jeg er ikke modig.
Jeg var bare ikke ... i humør til ...
... at skuffe alle.
Jeg er udlænding.
Byen er fuld af os, ikke?
Jeg er selv udlænding.
Vi søger noget, der mangler.
Vi mangler noget, vi har efterladt.
Måske, med lidt held, finder vi det, der har undsluppet os, -
der, hvor vi engang hørte hjemme.
Det er det bedste ved det hele.
Det er grunden til, at det skulle skrives.
Jeg er fuldstændig uenig.
Uanset hvad, så skal det med.
MODGANG OG DØD (SIDE 75)
SLUTNOTE
Er vi her alle sammen? I ved det vel godt. Det var et hjerteanfald.
Ingen tårer.
Kommer der nogen for at hente ham?
Der er strejke på lighuset.
- Hvem var her sammen med ham? - Han var alene.
Han læste fødselsdagstelegrammer.
Du skal ikke tænde lysene. Han er død.
- Jeg vil godt have et stykke. - Det vil jeg også gerne.
Vi skal have skrevet noget. Hvem vil gøre det?
- Vi har et dossier i arkivet. - Jeg arbejder på illustrationen.
Det er ham.
- Lad os skrive den sammen. - Skrive hvad?
Nekrologen.
Arthur Howitzer, jr. Født i det nordlige Kansas.
- 15 km fra USA's geografiske midtpunkt. - Hans mor døde, da han var fem år.
Søn af en avismogul, grundlægger af magasinet.
The French Dispatch, tidligere Picnic.
Et ganske ulæst søndagstillæg til The Liberty, Kansas Evening Sun.
- Det begyndte som en ferie. - Passer det?
På en måde.
Hvad sker der så nu?
Oversættelse: Jesper Buhl Scandinavian Text Service