TÄSSÄ ELOKUVASSA ON MUISTOKIRJOITUS, LYHYT MATKAOPAS,
JA KOLME ARTIKKELIA THE FRENCH DISPATCHISTA.
AMERIKKALAINEN LEHTI, JULKAISTU ENNUISSA, RANSKASSA.
MUUTOKSET JA KUOLEMAT "PÄÄTOIMITTAJA KUOLLUT, IKÄ 75"
ARTHUR HOWITZER NUOREMPI S. 1900, K. 1975
KANSASILAISEN KUSTANTAJAN POIKA TÄMÄN LEHDEN PERUSTAJA
ENNUI-SUR-BLÁSE, RANSKA
Se alkoi lomana.
Arthur Howitzer nuorempi, yliopiston keltanokka,
joka halusi paeta loistavaa tulevaisuutta suurilla tasangoilla,
sai isänsä, Liberty, Kansas Evening Sun -lehden omistajan,
rahoittamaan merimatkan koulutusmahdollisuutena,
jossa poika oppisi perheyritystä varten -
tuottamalla sarjan matkakertomuskolumneja,
jotka julkaistaisiin paikallisille lukijoille Sunday Picnic -lehdessä.
Seuraavien kymmenen vuoden aikana hän kokosi tiimin -
aikansa parhaita ulkomailla asuvia toimittajia -
ja teki Picnicistä The French Dispatchin,
joka raportoi viikoittain aiheista maailmanpolitiikka,
taiteet, nousussa ja laskussa, muoti, hieno ruoka, jalot juomat -
ja erilaiset tarinat, jotka tapahtuivat kaukaisissa kortteleissa.
Hän toi maailman Kansasiin.
Hänen toimittajiensa kirjoja löytyy kaikista Amerikan kirjastoista.
Berensen,
Sazerac,
Krementz,
Roebuck Wright.
Yksi toimittaja tunnettiin alansa parhaana,
jos puhuttiin minuutissa syntyvistä lauseista.
Yksi, joka ei saanut valmiiksi yhtään artikkelia,
mutta haahuili käytävillä hilpeänä kolme vuosikymmentä.
Yksi salaa sokea toimittaja, joka kirjoitti sen, mitä muut näkivät.
Porukan kiistaton kielioppinero.
Kannet kuvitti Hermès Jones.
Vaikka Arthur nuorempi kohteli toimittajiaan hyvin,
hän oli vähemmän kiltti muuta henkilökuntaa kohtaan.
Voi ei. Mikä se on?
Tarvitsen kalkkunan.
Täytetyn ja paistetun kaikilla herkuilla! Ja pyhiinvaeltajat!
Hänen taloushallintonsa oli monimutkainen, mutta toimiva.
Anna hänelle 150 frangia viikossa seuraavat 15 vuotta -
vastikkeeksi 5 sentistä per sana, miinus kulut.
Hänen toistetuin kirjallinen, ehkä apokryfinen neuvonsa, oli tämä:
Yritä saada se kuulostamaan punnitulta tekstiltä.
Hän palaa Libertyyn tasan 50 vuotta lähtönsä jälkeen -
omiin hautajaisiinsa,
jolloin lehden levikki oli enemmän kuin -
puoli miljoonaa tilaajaa 50:ssä maassa.
Pajukori, joka sisälsi nastoja, laattoja -
ja tärkeimmät viitemerkintäohjeet laskettiin samaan hautaan.
Sinne laitettiin myös Andrettin nauhanpujotin -
ja riisi hienosta egyptiläisestä puuvillasta tehtyä paperia.
Hän sai päätoimittajan hautajaiset.
Hänen testamenttinsa ehdoissa oli,
että välittömästi hänen kuolemansa jälkeen, lainaus:
Puristimet puretaan ja sulatetaan.
Toimituksen tilat tyhjennetään ja myydään.
Henkilökunnalle maksetaan bonukset, sopimukset puretaan -
ja lehden julkaisu päättyy lopullisesti.
Näin -
kustantajan muistokirjoituskin on kyseisen julkaisun julkaisu.
Kaikki lehden kotiinsa tilanneet saavat hyvityksen -
suhteessa lehden toimittamatta jääneisiin numeroihin.
Hautakirjoitus kopioidaan sanatarkasti painetusta laatasta,
joka on hänen työhuoneensa oven yläpuolella.
Berensenin artikkeli. Betoninen mestariteos.
Kolme partisiippi- ja kaksi infinitiivivirhettä,
ja 9 kirjoitusvirhettä jo ensimmäisessä lauseessa.
Jotkut ovat tahallisia.
Krementzin juttu, Korjauksia manifestiin.
Pyysimme 2 500 sanaa ja lopputulos oli 14 000,
ja ala- sekä loppuviitteet, sanasto ja kaksi epilogia.
Se on yksi hänen parhaitaan.
- Sazerac? - Faktantarkistus on mahdotonta.
Nimet on muutettu. He ovat vain pummeja, sutenöörejä ja narkkareita.
Ne ovat hänen väkeään.
Entä Roebuck Wright?
Ovi on lukossa, mutta kuulen näppäinten äänen.
Älkää hoputtako häntä.
Mutta kuka teilataan?
Juttuja on yksi liikaa, vaikka tämäkin olisi kaksoisnumero,
mihin meillä ei missään nimessä ole varaa.
Viesti työnjohtajalta. Tunti aikaa painoon.
Saat potkut.
Niinkö?
Älä itke työhuoneessani.
ITKEMINEN KIELLETTY
Nimi ja ilmoitukset pienemmiksi. Työnjohtaja ostakoon lisää paperia.
Ketään ei teilata.
Hyvät toimittajat. Heitä hemmoteltiin.
Heitä taivuteltiin. Heitä suojeltiin raivokkaasti.
Mitä tuumit?
Minäkö?
Aloittaisin hra Sazeracista.
He olivat hänen väkeään.
PAIKALLISVÄRI SIVUT 3-4
LYHYESTI
"PYÖRÄILEVÄ REPORTTERI" KIRJ. HERBSAINT SAZERAC
TILANNEKATSAUS KAUPUNGISTA 300 SANAA
Ennui herää nopeasti maanantaina.
Runollisen vapauden aikakone -
saa viedä meidät kiertoajelulle.
Päivä Ennuissa 250 vuoden vieriessä.
Kaupunki sai alkunsa ammattimiesten asuttamista kylistä.
Vain nimet pysyivät ennallaan.
Kengänkiillottajan alue.
MENNYT - TULEVA
Muurarin kortteli.
Teurastajan käytävä.
Taskuvarkaiden umpikuja.
Tässä oli tarunomainen tori,
jossa myytiin kaikenlaisia ruokatarvikkeita -
suuren, lasista ja valuraudasta tehdyn katoksen suojissa.
Se purettiin myöhemmin, kuten näkyy,
ja sen korvasivat monikerroksinen ostoskeskus ja parkkihalli.
Kuten kaikista elävistä kaupungeista,
Ennuista löytyy valikoima syöpäläisiä ja raadonsyöjiä.
Rotat, jotka hallitsevat sen maanalaista rautatietä .
Kissat, jotka asuttavat sen vinoja kattoja.
Anguillettes, jotka elävät sen matalissa viemärikanavissa.
Hostian saatuaan varastelevat kuoripojat,
huppelissa Jeesuksen verestä, vaanivat varomattomia eläkeläisiä -
aiheuttaakseen hämminkiä.
Flop-korttelissa opiskelijat.
Nälkäiset, levottomat, yltiöpäiset.
Hovelin alueella -
vanhat ihmiset.
Vanhat ihmiset, jotka ovat jo heikkoja.
Auto.
Kyseenalainen siunaus. Toisaalta ne -
tööttäilevät, kaahaavat, pihisevät ja paukkuvat.
Ne päästävät myrkyllisiä höyryjä ja likaisia pakokaasuja.
Vaaralliset onnettomuudet, jatkuvaa liikenne, korkea...
Helkkari!
Paikallisten tilastojen osasto.
Keskimääräinen sademäärä 750 millimetriä.
Keskimääräinen lumen määrä 190 000 hiutaletta.
Blasé-joesta nostetaan 8,25 ruumista joka viikko.
Määrä pysyy samana huolimatta väkiluvun kasvusta -
tai terveyden ja hygienian parantumisesta.
Auringon laskiessa sekoitus katunaisia -
ja gigoloita saapuu lähettipoikien ja kauppiaiden tilalle,
ja kevytkenkäinen rauha kyllästää hetken.
Mitä ääniä yöstä nousee esille?
Ja mitä mysteerejä ne ennustavat?
Ehkä vanha, kyseenalainen sanonta pitää paikkansa.
Suuret kaunottaret -
eivät paljasta syvimpiä salaisuuksiaan.
"Rotat, syöpäläiset, gigolot, ilotytöt."
Eikö tämä ole jo liian rähjäistä?
- Ei. - Kunnon ihmisille.
Sen pitäisi olla hurmaavaa.
"Taskuvarkaat, ruumiit, vankilat, urinaalit..."
Etkö halua mukaan kukkakauppaa -
- tai taidemuseota? - En.
Jotain sievää paikkaa?
Inhoan kukkia.
Voisit poistaa toisen kappaleen loppupuolen.
Se toistuu myöhemmin.
Selvä.
TAITEET JA TAITEILIJAT SIVUT 5-34
1. TARINA
BETONINEN MESTARITEOS KIRJ. J. K. L. BERENSEN
MUOTOKUVA MAALARISTA JA TAULUSTA
Tämäniltaisen luennon aihe on -
suuri maalari, joka on -
ranskalaisen roiskijakoulukunnan eturintamaa ja sydän,
hra Moses Rosenthaler.
Häntä ihaillaan laajalti -
rohkean dramaattisesta tyylistään ja valtavasta keskikaudestaan,
ja varsinkin polyptyykkimaalauksesta, joka tunnetaan nimellä -
10 yhdistettyä muraalia vahvistetulle sementille.
Hän on mielestäni lennokkain -
ja taatusti äänekkäin hulinoivan sukupolvensa edustaja.
Miten tämä keskeinen kapine löytää tiensä -
ainutlaatuiselle paikalleen pysyvänä installaationa -
Clampetten kokoelmaan?
Tarina alkaa ruokalassa.
Näyttely Tuhkakuppeja, ruukkuja ja makrameeta,
amatööriartesaanien ryhmänäyttely,
suljettuna Ennuin vankimielisairaalan hullujen osastolle -
olisi ehkä jätetty pois taidehistorian aikakirjoista,
ellei mukana olisi ollut pieniä maalauksia ,
jotka teki hra Rosenthaler, joka tuohon aikaan -
istui 50 vuoden tuomiota kaksoismurhasta,
ja sitä, että maalaukset havaitsi toinen vanki,
levanttilainen taidekauppias, hra Julian Cadazio,
joka kohtalon oikusta oli vankina -
viereisissä tiloissa syytettynä liikevaihtoveron kiertämisestä.
Vartija.
Kuka tämän kuvan maalasi?
Kansalainen 7524.
Se erikoisturvallinen osasto dementoituneille ja häiriintyneille.
Voisinko saada saattajan ja vierailuluvan -
välittömään käyntiin?
Simone, alasti, selliosasto J, harrastustilat.
Haluan ostaa sen.
Miksi?
Koska pidän siitä.
Se ei ole kaupan.
Onhan.
- Eihän ole. - Onhan.
- Eihän on. - Onhan.
- Eihän ole. - On hyvinkin.
Taiteilija myy kaikki työnsä. Se tekee ihmisestä taiteilijan.
Myyminen. Ellet halua myydä, älä maalaa.
Kysymys kuuluu, mikä on hintasi?
50 savuketta.
Tai olkoon 75.
Miksi tuijotat tuota vartijaa?
Hän on Simone.
En halua ostaa arvokasta taulua 50:llä savukkeella.
- 75:llä. - Tai 75:llä, vankilan valuuttaa.
Haluan maksaa sinulle 250 000 virallista Ranskan frangia.
Tehdäänkö kaupat?
Voin antaa vain etumaksun.
83 centimeä, yksi sokeroitu kastanja ja neljä savuketta.
Se on kaikki, mitä tällä hetkellä omistan.
Jos hyväksyt velkakirjan, vakuutan,
että sekki loppusummasta -
saapuu tilillesi 90 päivän sisällä.
Mitä pankkia käytät?
Antaa olla.
Miten opit tekemään sen?
Maalaamaan sellaisen kuvan.
Ja kenet murhasit ja miten hullu oikeasti olet?
Tarvitsen taustatietoja, jotta voimme kirjoittaa sinusta kirjan.
Se nostaa arvoasi.
Kuka olet,
Moses Rosenthaler?
Hän syntyi rikkaan juutalais- meksikolaisen hevostilallisen,
Miguel Sebastian Maria Moisés de Rosenthalerin poikana.
Perhe kustansi pojalle kalliin koulutuksen École des Antiquitésissa.
Mutta nuoruutensa lopussa -
hän oli hylännyt mukavan taustan -
suoman ylellisyyden ja korvannut sen...
Kurjuudella.
Nälällä.
Yksinäisyydellä.
Fyysisellä vaaralla.
Mielisairaudella.
Ja tietenkin...
Rikollisella väkivallalla.
Hän ei koskenutkaan sutiin pitkän vankeustuomionsa -
kymmeneen ensimmäiseen vuoteen.
11. VUOSI, 1. PÄIVÄ
Lupa ilmoittautua toimintaan, gardienne.
Saanko rekisteröintilapun?
Tämänkö?
Huomio. Mukana on tänään uusi vanki.
Kansalainen 7524, puhukaa luokalle.
Mitä tarkoitatte?
Kertokaa heille itsestänne.
En halua tehdä sitä.
Se on pakollista.
He tuntevat minut jo.
Kyse ei ole siitä.
- En valmistellut puhetta. - Sanokaa jotain.
Olen ollut täällä 3 647 päivää ja yötä.
Edessä on vielä 14 603.
Juon 14 lasillista suuvettä viikossa.
Sitä vauhtia -
luulen myrkyttäväni itseni kuoliaaksi -
ennen kuin pääsen taas näkemään maailman.
Se tekee minut -
hyvin surulliseksi.
Minun pitää muuttaa tapani.
Minun pitää ottaa uusi suunta.
Teen mitä vain, mikä pitää minut kiireisenä.
Muuten...
Edessä saattaa olla itsemurha.
Sen vuoksi ilmoittauduin savitöihin ja korinpunontaan.
Nimeni on Moses.
Mene istumaan.
Mikä on nimenne, gardienne?
Simone.
Jotkut naiset tuntevat vetoa vangittuihin miehiin.
Se on tunnistettu tila.
Jokin muiden vankeudessa -
lisää heidän omaa vapauden tunnettaan.
Vakuutan, että se on eroottista.
Katsokaa muuten häntä.
Syntynyt lähes orjuuteen.
16 veljeä ja siskoa.
Lukutaidoton 20-vuotiaaksi.
Nyt varsin varakas nainen.
Säteilevä.
Hyvä luoja.
Väärä dia. Tuo olen minä.
Simone tietenkin kieltäytyi kaikista Rosenthalerin kosinnoista,
jotka kuulemma olivat toistuvia -
ja ihastuttavan intomielisiä.
Sanon tämän niin yksinkertaisesti kuin osaan.
Yritän muotoilla sen sanoiksi.
Sydämeni tunnot.
- En rakasta sinua. - Minä rakastan sinua.
Mitä?
Minä en rakasta sinua.
Nytkö jo?
"Nytkö jo" mitä?
Nytkö jo tiedät sen?
Kuinka voit olla varma? Se kävi nopeasti.
Olen varma.
Auts.
Suo tekee kipeää.
Sen julmuus. Kylmäverisyys.
Sanoit sen, mitä halusit sanoa. Yritin estää. Siinä kaikki.
Sanoin osan siitä, mitä halusin sanoa.
Se jäi kesken. On muutakin.
En.
- Mitä et? Tuletko... - En.
- Tule vaimokseni. - En.
Pitääkö sinut pukea pakkopaitaan, viedä takaisin selliin,
ja lukita sinne taas?
Tarvitsen maalaustarvikkeita.
Kankaita, kehyksiä, siveltimiä, tärpättiä.
Mitä haluat maalata?
Tulevaisuuden.
Eli sinut.
Vaikkei häntä pidetäkään suurena tuntijana,
Julian Cadaziolla oli silmää jollekin,
ja hän teki meille palveluksen,
kun hän vapautumisensa hetkellä...
Kukat ja hedelmäkulhot saavat riittää.
Ei enää rantoja eikä merimaisemia.
Jääkööt myös haarniska, matot ja kuvakudokset.
Löysin jotain uutta.
Modernia taidettako?
Modernia taidetta. Meidän erikoisalamme tästä lähtien.
- En ymmärrä sitä. - Et tietenkään.
- Olenko liian vanha? - Hyvinkin.
- Miksi tämä on hyvä? - Ei se ole. Väärä käsitys.
Ei tuo ole vastaus.
Nimenomaan. Näettekö siinä tytön?
En.
Uskokaa pois, siellä hän on.
Yksi tapa nähdä, osaako moderni taiteilija asiansa,
on panna hänet maalaamaan hevonen, kukka tai uppoava sotalaiva,
tai jotain, minkä on määrä näyttää -
siltä, miltä sen pitääkin näyttää.
Pystyykö hän siihen? Katsokaa tätä.
Piirretty 45 sekunnissa nenäni edessä palaneella tulitikulla.
Täydellinen varpunen. Tämä on loistava.
Saanko pitää sen?
Älä hassuttele. Et tietenkään.
Ja hän voisi halutessaan maalata näin kauniisti,
mutta hänestä tämä on parempi.
Ja olen samaa mieltä.
Simone, alasti, selliosasto J, harrastustilat lienee mestariteos,
joka on merkittävän, jopa kohtuuttoman rahasumman arvoinen.
Mutta ei vielä.
Pitää luoda halu.
Miten pitkä tuomio hänellä on?
VIIKKOA MYÖHEMMIN UUSI ANOMUS
LAUTAKUNNAN KATSAUS - KANSALAINEN 7524: - N PUOLESTA
LIITTYEN HÄNEN RIKOKSIINSA PÄÄLLEKARKAUS, PAHOINPITELY
JA VÄKIVALTAINEN SILPOMINEN.
Hra Rosethaler.
Miksi teidät pitäisi päästää takaisin kadulle?
Koska se oli vahinko, arvon tuomari.
Tarkoitukseni ei ollut tappaa.
Katkaisitte kahdelta baarimikolta kaulan lihasahalla.
Ensimmäinen baarimikko oli vahinko.
Toinen oli itsepuolustusta.
Niin tai näin,
millaisen aidon katumuksen osoituksen tai vähintään -
pahoittelun voitte esittää heidän mestauksensa vuoksi?
He saivat ansionsa mukaan.
- Kuinka? - Anteeksi.
Kuuluuko tähän rituaaliin se, missä kysytte,
onko kenelläkään sanottavaa ennen kuin se on myöhäistä?
Kuten häissä.
- Ei. - Puhun lyhyesti.
Me kaikki tiedämme, että tämä mies on murhaaja.
Täysin syyllinen ensimmäisen asteen murhaan, katsoi sitä miten vain.
Se on selvä.
Mutta hän on myös harvinainen kerran-sukupolvessa tyyppi,
josta kuulee, mutta jota ei itse koskaan pääse löytämään.
Taiteellinen nero.
Tällaisia tilanteita varten pitäisi olla erikoissääntö.
Hän on ilmeisesti psykoottinen. Se ei ole hänen syytään.
Kysyn kunnioittavasti,
löytäisimmekö muun keinon rangaista häntä?
Rosenthalerin oikeus anoa ehdonalaista kumottiin pysyvästi -
hänen tuomionsa ajaksi.
Ei muuta kysyttävää.
Silti Cadazio ja hänen setänsä olivat yksimielisiä päätöksessään -
toimia taiteilijan välittäjinä yksinoikeudella -
kautta koko vapaan maailman.
Simone oli matkustellut siellä ja täällä.
Ennuin taidesalonki.
Kuninkaallinen näyttely.
Kansasin Libertyn osavaltion messujen Kansainvälinen paviljonki,
joka oli vähällä palaa poroksi.
Lyhyesti sanottuna, kuva oli sensaatio.
"TÄYDELLINEN VARPUNEN" M. ROSENTHALER
Jopa taiteilijan melkein unohtuneet aiemmat työt -
saivat aikaan villiä myyntiä jälkimarkkinoilla.
Samaan aikaan Rosenthaler jatkoi työskentelyä vankeudessa.
Oli silmäänpistävää, että taiteilija suosi materiaaleja,
joita sai vain vankimielisairaalan alueelta.
Munajauhetta.
Kyyhkysen verta.
Kahlerasvaa.
Hiiltä, korkkia ja lantaa.
Tietenkin tulta.
Kirkkaankeltaista keittiösaippuaa.
Ja sideaineeksi tuoretta hirssipuuroa.
Simone seisoi mielellään liikkumatta.
Hän tosiaan oli olympolainen kyky -
pysyä hyvin haastavissa asennoissa pitkiä ajanjaksoja.
Hän ei kärsinyt äärimmäisestä kuumuudesta tai kylmyydestä.
Vaikka hänen ihonsa altistui ikävästi,
se ei palanut, tahriintunut eikä mennyt kananlihalle.
Pieni uutinen.
Hän nautti aidosti tärpätin tuoksusta -
ja myöhempinä vuosinaan käytti sitä kaunistautumiseen.
Hän oli enemmän kuin muusa.
Käännä katkaisinta.
Käännä katkaisinta, paskiainen.
Mikä sinua vaivaa? Mene töihisi.
En voi.
En suostu. Se on liian rankkaa.
Se on kidutusta.
Olen kirjaimellisesti kituva taiteilija.
Pikku raukka.
Häivy.
Tuotako sinä haluat?
Vartuin maatilalla.
Emme kirjoitelleet runoja.
Emme musisoineet.
Emme veistäneet patsaita tai maalanneet tauluja.
Opin taiteista vankilan kirjaston kirjoista,
ja opetan niitä vapaaehtoisena.
En tiedä, mitä sinä tiedät. Tiedän vain, mikä sinä olet.
Näen, että kärsit. Tämä on vaikeaa.
Se saattaa vielä paheta. Mutta sitten se paranee.
Saat selville, mikä ongelmasi on.
Mikä sinun ongelmasi on?
En tiedä, mitä maalaisin.
Sinulle selviää, mitä maalata,
ja alat uskoa itseesi, kuten minä teen,
ja joudut kamppailemaan.
Ja sitten,
keväällä tai ehkä kesällä -
tai mahdollisesti syksyllä -
tai viimeistään talvella,
uusi työsi on valmis.
Juuri niin se menee.
Ellet sittenkin halua teloitusta nyt?
Ranskalaisen roiskijakoulukunnan toimintaryhmä.
Dynaaminen, lahjakas, epäsiisti, alkoholisoitunut,
väkivaltainen sakki luovia villejä.
He innoittivat toisiaan ja hyvin usein -
kävivät toistensa kimppuun yli 20 vuoden ajan.
Ottaisin nyt drinkin.
Muistakaa, että niihin aikoihin -
oli sosiaalisesti hyväksyttävämpää, että maalari tai kuvanveistäjä -
löi toista tuolilla tai jopa kivenmurikalla,
tai kulki ympäriinsä silmä mustana tai ilman hammasta.
Menen asiassa eteenpäin, mutta kokemukseni mukaan -
Rosenthaler saattoi olla arvaamattoman impulsiivinen.
Viittaan tässä pigmenttikaappiin studion alla -
Boulevard des Plombiersilla,
kun hän tarttui minuun, työnsi sinne -
ja yritti tahdittomasti panna minua -
seinää vasten pigmenttikaapin nurkassa.
Hän oli hullu. Virallisesti sertifioitu.
Cadaziot tietenkin edustivat heitä kaikkia.
3 VUOTTA MYÖHEMMIN
Siitä on nyt kolme vuotta.
Teimme sinusta kuuluisimman elossa olevan maalarin -
pienen, töherretyn, yliarvostetun kuvan avulla.
Olet taidekoulun kurssi.
Olet tietosanakirjassa.
Jopa oppilaasi ovat voittaneet ja törsänneet useita omaisuuksia,
etkä kuitenkaan suostu näyttämään meille edes luonnosta -
yhdestäkään uudesta työstä tämän pitkittyneen jakson aikana.
Miten pitkään meidän pitää odottaa?
Älä vastaa, sillä tämä ei ole kysymys.
Painoimme jo kutsut.
Me tulemme sinne.
Me kaikki. Keräilijät. Kriitikot.
Jopa edustamamme sekunda-apinoijat, jotka nuoleskelevat sinua -
ja salakuljettavat herkkuja ja joista tulee parempia kuin sinä.
Jo pelkät lahjukset ovat törkeitä,
kuten vartijat voivat vakuuttaa.
Mutta me maksamme ne.
Tee se valmiiksi, mikä se sitten onkin.
Näyttelyyn on kaksi viikkoa.
Hän muuten luulee, että se on valmis.
Se on valmis.
Voisin käyttää siihen vielä vuoden.
Silloinen työnantajani sai kiehtovan kutsun -
pikasähkösanomana.
Viittaan tietenkin Upshur "Maw" Clampetteen.
Terävään antiikin keräilijään.
Suureen avant-garden ystävään.
Hänen lapsenkengissä oleva kokoelmansa on tunnettu ja tärkeä -
samoin kuin hänen residenssinsä, Ingo Steenin toimeksianto,
joka tunnetaan Ovenpönkkätalona.
Velvollisuuteni ja etuoikeuteni oli luetteloida,
arkistoida ja neuvoa, vaikka se nainen teki, mitä halusi,
sanoi hänelle mitä tahansa.
Näin me aloitimme pitkän matkan Libertystä Ennuiin.
Hyvä rouva Clampette, Maw, jos saan,
lähde mukaan, kun esittelemme hra Moses Rosenthalerin -
hyvin jännittävän uuden teoksen,
mitä en itsekään ole vielä nähnyt.
Jotta pääsemme näkemään sen ajoissa,
saattaa olla tarpeen -
siirtyä salaa paikkaan,
missä taiteilija tällä hetkellä majailee.
Voit luottaa, että väkeni järjestää kaikki yksityiskohdat -
ja valmistelut, jotka vierailuusi liittyvät.
Varoitus, älä ota mukaan tulitikkuja, sytyttimiä tai mitään teräaseita.
Odotamme iloisina vahvistustasi.
Kunnioittavasti, Cadazion sedät ja veljenpoika -konserni.
Poliisiauto haki meidät, kun yön viimeinen kierros -
oli koonnut ilotytöt ja meuhkaajat juoppotaksiin klo 3.
LAHJO TALLY
Moses, oletko täällä?
Haluatko sanoa jotain?
Tai toivottaa tervetulleeksi mahtavat vieraamme, joista osa -
on matkustanut kaukaa nähdäkseen työsi, toivon?
Tai vaihtoehtoisesi vain, en tiedä.
Huhuu?
Hiljaisuus!
Minä tein sen. Hyvä asia. Tämä on historiallista.
Avatkaa samppanja! Minä tein sen.
Musiikkia!
Miksi istut pyörätuolissa kuin invalidi?
Sinun pitäisi tanssia pöydällä! Tämä on riemuvoitto!
Hän pisti itseään reiteen palettiveitsellä viime viikolla.
Onneksi sairasosaston poika sai paikattua valtimon.
Pidätkö siitä?
Että pidänkö?
Kyllä.
He tekivät nuo sinulle.
Katsokaa Maw'ta, hän on haltioissaan.
Tämä on fresko, vai mitä?
Aivan, hän on korkeimman luokan renessanssimestari.
Hän ammentaa samasta lähteestä kuin Piperno Pierluigi, kun tämä teki -
teoksen Kristus Jumalan taivaallisen alttarin edessä vuonna 1565.
Kenelläkään muulla ei ole silmää aivan uusille asioille -
niin kuin Maw Clampettella Kansasin Libertystä.
Meidän pitäisi hävetä kokoontumista hänen läsnäollessaan.
Miksi hitossa hän sanoi fresko?
Onko ne maalattu seinään?
Voi ei. Mitä hän on tehnyt?
Sinä perhanan kusipää.
Näetkö tämän? Katso tätä!
- Minusta se on aivan mahtava. - Se on käänteentekevä!
Tämä saattaa olla käännekohta piktografian kehityksessä.
Rapattu vahvistetulla sementillä voimistelusalin seinään.
Hän maalasi jopa lämpöpattereihin!
Ehkä joku Fondazione dell'Arte Classicon restauroijista -
keksii keinon saada kuvat irti.
Tämä paikka on vaarallisille vangeille.
Liittovaltion kiinteistö.
Pelkkä sen byrokraattisen painajaisen aloittaminen vaatisi -
vuosien neuvottelut kalliiden, koppavien lakimiesten kanssa.
En tiedä, miten nuo voi saada irti. Tuo on fresko.
Hei! Tuo on fresko!
Entä sitten?
Osaatko edes kuvitella, minkä läjän rahaa -
setäni ja minä olemme hassanneet päästäksemme tähän?
Katso heitä!
Olet tuhonnut meidät!
Merkitseekö se sinulle mitään?
Luulin, että pidit siitä.
Minusta se on surkea!
Nouse ylös siitä pyörätuolista!
Saat kunnon höykytyksen!
Älä yhtään murise, senkin tuomittu murhaaja.
Senkin murhanhimoinen psykopaatti, kyvytön juoppolalli!
Miksi et kertonut minulle, gardienne?
Koska olisit estänyt häntä.
Tämä on hyväksyttävä.
Hänen epäonnistumisen tarpeensa on voimakkaampi -
kuin vahvimmat halumme auttaa häntä menestymään.
Minä luovutan. Hän voitti meidät.
- Hän voitti meidät. - Surullista, mutta näin se on.
Mutta ainakin hän sai valmiiksi tuon perhanan tekeleen.
Tuo saattaa olla kiinnostavin tutkielma perifeerisestä visiosta,
mitä olen kuunaan nähnyt.
Hyvin tehty, Moses.
Teos on suurenmoinen.
Jos se on rapattu kyllin paksulti, se saattaa kestää.
Tulemme katsomaan sitä myöhemmin.
Jos luoja suo.
Sinä tietenkin olet edelleen täällä.
Kaikki on Simonen ansiota.
Tuolloin kumpikin heistä tiesi, että Simone aikoi lopettaa -
työnsä Ennuin vankimielisairaalassa seuraavana päivänä -
saatuaan Cadazioilta rahaa -
korvaukseksi olostaan Rosenthalerin mallina ja muusana.
Hän tapasi vieraantuneen lapsensa,
jonka oli synnyttänyt nuorena,
ja he asuivat yhdessä loppuelämänsä.
Hän ja Rosenthaler pitivät yhteyttä säännöllisesti -
taiteilijan loppuelämän ajan.
Rva Clampette haluasi varata teoksen.
Varauslappuko?
Kyllä, kiitos.
Jos hän haluaa tehdä kaupat,
mikä summa sopisi teille ja sedillenne?
Voimmeko saada förskottia?
Maw? Ennakkoa kokonaissummasta?
Sano niille ranskalaissaitureille, että en lupaa mitään.
10 yhdistettyä muraalia vahvistetulle sementille -
jäi odottamaan Upshur Clampetten nimellä -
seuraavaksi 20:ksi vuodeksi.
Vangitkin pyytävät lahjuksia.
Ketkä vangit?
Kaikki.
Harrastustilan ulkopuolella on vihainen sakki.
Tämä henkilö väittää edustavansa heitä.
Kerro, että emme lahjo raiskaajia ja taskuvarkaita. Se on epäeettistä.
Eikä minulla ole ylimääräistä kuutta miljoonaa pikkuseteleinä.
Miten te sinne pääsitte?
Mitä me teemme?
Lukitse ovi.
Jälkiseuraukset olivat, että 72 vankia -
ja kuusi roiskijakoulukunnan jäsentä -
oli kuollut tai haavoittunut.
Moses Rosenthaler toimi ansiokkaasti -
pelastaessaan kuusi vartijaa, 22 arvovierasta -
ja kulttuuri- ja kaupunkiministerit,
ja sai palkaksi vapautensa elinikäisellä koeajalla.
Ja hän sai Häkkileijonan ritarikunnan ansiomerkin.
20 vuotta myöhemmin Maw Clampetten tarkkojen ohjeiden mukaisesti -
Cadazio ja hänen omat veljenpoikansa järjestivät koko harrastushuoneen -
siirron Goliathin 12-moottorisella tykistökuljetuksella -
suoraan Ennuista Libertyyn.
Tässä muodossa avantgarde otti paikkansa -
Keski-Kansasin tasangoilla.
"Lyijykynät, kynät, pyyhekumit, nastat -
nupit, kirjoituskoneen korjaaja."
Miksi maksan hotellihuoneesta klubilta Pohjois-Atlantin rannalla?
Koska minun piti mennä sinne kirjoittamaan.
"Aamiainen, lounas, päivällinen, pesula, yömyssy, yöpala."
Mitä vikaa oman työhuoneen työpöydässä on?
Siinä, minkä tämä lehti tarjoaa.
Älä pakota paljastamaan, mitä minun ja Mosesin välillä tapahtui -
rantahotellissa 20 vuotta sitten. Olimme rakastavaiset.
Menin sinne muistelemaan.
Minun kustannuksellani.
Kyllä, kiitos.
Antaa mennä.
POLITIIKKA / RUNOUS SIVUT 35-54
2. TARINA
KORJAUKSIA MANIFESTIIN KIRJ. LUCINDA KREMENTZ
JOURNAALI NUORISOLIIKKEESTÄ
1. päivä maaliskuuta.
Opiskelijoiden ja yliopiston hallinnon väliset neuvottelut -
katkeavat äkillisesti varhain aamulla -
äänekkään keskustelun ja vihaisen nimittelyn jälkeen,
mitä seurasi uhkapeli -
miesopiskelijoiden oikeudesta päästä tyttöjen asuntolaan.
Protesti, joka päättyi pattitilanteeseen...
Zeffirelli estää lähettiä.
Hänen pitäisi avata ja vastata molemmilla vangeilla.
...joka päästi finnivoiteet ja -
öiset siemensyöksyt rehvastelemaan.
OPISKELIJAJOHTAJA
Vaikka tasa-arvoisesti edustettuina olivatkin molemmat sukupuolet.
Nuori neiti...
Kengät!
Ja kaikki osallistujat korostivat, että turhautumisen syy oli -
halu tai pikemminkin biologinen tarve -
vapaudelle. Piste.
Siitä on tullut symbolista,
ja kaikki puhuvat siitä.
5. päivä maaliskuuta.
Myöhäinen illallinen B:llä.
Vanhin poika, 19, poissa kotoa eilisaamusta alkaen.
Tytöt, radio pienemmälle.
Isä näki hänet keskipäivällä marssimassa tovereidensa kanssa.
Heidän iskulauseensa oli:
"Lapset ovat kiukkuisia."
Kiitos.
Ylimääräinen päivällisvieras jää toistaiseksi ilmestymättä.
Olen siitä kiitollinen.
Hänelle ei alun alkaen ollut ilmoitettu kutsusta.
Ei ollut tarkoitus loukata. Anteeksi.
Arvelimme, että saattaisit kieltäytyä.
- Olit oikeassa. - Niin.
Uutiset kertovat kaduilla käytetyn -
aggressiivista joukkojen hallintaa.
Anna hänelle mahdollisuus. Hän on hyvin älykäs.
Miten kauan siitä jutusta on?
Tiedän, että tarkoitatte hyvää.
"Se alkaa altistuneen ihon kihelmöinnillä."
En ole vanhapiika.
Emme ajattele niin.
Et tietenkään ole.
"Sitten orbitaalilihakset alkavat punoittaa ja turpoavat."
Uskokaa minua.
Elän tieten tahtoen yksin.
Pidän suhteista, jotka päättyvät.
Olen tarkoituksella valinnut miehettömyyden ja lapsettomuuden.
Kaksi suurinta estettä naiselle, joka yrittää elää kirjoittamalla.
- Miksi me itkemme? - Tuo on surullista.
Emme halua, että olet yksin.
Yksinäisyys on köyhyyttä.
En ole surullinen. Silmiini koskee.
Tässä asunnossa on jotain outoa.
"Lopulta polttava kipu, rään valuessa sieraimista,
kurkku kouristelee ja supistelee."
Älkää hengittäkö.
Olen alasti, rva Krementz.
Näen sen.
- Miksi sinä itket? - Kyynelkaasua.
Lisäksi...
Taidan olla surullinen.
Käänny ympäri. Ujostelen uusia lihaksiani.
Kerro vanhemmillesi,että olet kotona. He ovat huolissaan.
Minua odotetaan barrikadeille.
En näe mitään barrikadeja.
Niitä rakennetaan vielä.
Mitä sinä kirjoitat?
Manifestia.
Kielsin heitä muuten kutsumasta Paulia.
Ehkä olet surullinen, mutta et vaikuta yksinäiseltä.
Aivan!
Näin sinut mielenosoituksessa tekemässä muistiinpanoja.
Onko tästä tarinaksi? Kansasin ihmisille.
- Ehkä. - Tutki sitten päätöslauselmaamme.
Tai oikolukisitko sen? Vanhempieni mielestä olet hyvä toimittaja.
Anna se minulle.
Tämä on vähän nuhruista.
Tarkasti vai kuvainnollisesti?
Kumpaakin. Päätellen kannesta ja alun neljästä lauseesta.
Älä kritisoi manifestiani.
Etkö halua, että kommentoin?
En tarvitse kommentteja.
Pyysin oikolukemaan sen,
koska ajattelin, että se tekisi sinuun vaikutuksen.
Aloitetaan kirjoitusvirheistä.
Voiko tiedekunta onnistua, jos oppilaat reputtavat?
Jää nähtäväksi.
- Paul Duval. - Lucinda Krementz.
Mitä kuuluu?
Partasi raapii.
Odottamaton vieras saapuu viimein. Näyttää ruokottomalta.
Kuvailee kaupungilla tapahtuvaa harharetkeä.
Junat ja bussit ovat pysähtyneet,
ikkunat rikki, katukivet lentävät joka suuntaan.
Mutta me olemme täällä.
Kuuluisa Lucinda. Päivää.
En tiennyt, että olit tulossa. Minulle ei kerrottu.
Ei tämä ole virallinen tapaaminen.
Hyvää illanjatkoa.
Aloittakaa ilman minua.
10. päivä maaliskuuta. Palvelut pysähdyksissä jo viikon.
Julkinen liikenne keskeytetty.
Kukaan ei kuljeta pois roskakasoja. Koulut ovat lakossa.
Ei postia, ei maitoa.
Minä tässä taas.
Millainen on normaali todellisuus?
Ensi viikolla tai ensi kuussa, jos koskaan enää koemme sitä.
Voi vain arvailla.
Mikä tämä osa on?
Laitoin mukaan liitteen.
- Vitsailet. - En.
Lopetit manifestini ilman minua.
Se kuulostaa sinulta.
Se on vain selkeämpi ja suppeampi.
Vähemmän runollinen.
Tämä ei ole ensimmäinen oikolukemani manifesti.
Mahdotonta kuvitella, että nämä opiskelijat,
innostuneet, naiivit, äärimmäisen rohkeat,
palaisivat kuuliaisiin luokkiinsa.
Kuka se oli?
- Äitisi. - Äitini.
Minun äitinikö?
Mitä hän halusi? Sanoitko, että olin täällä?
- Sanoin. - Miksi?
Koska hän kysyi. En valehtele.
Järkyttyikö hän?
Enpä usko.
- Mitä hän sanoi? - Hän nyökkäsi.
Mitä sinä sanoit?
Että työstin artikkelia sinusta ja ystävistäsi.
Eli sinä teet sitä.
Olen kirjoittanut jo tuhat sanaa.
Pyysin saada haastatella häntä.
Suostuiko hän?
Tietenkin.
Minä olen järkyttynyt!
En tiedä, mitä ajatella.
Olenko minä liemessä? Miksi äiti olisi noin rauhallinen?
Onko tämä sopivaa?
Kaikki on epävirallista. Minun koko elämäni.
Mitä minun pitää nyt tehdä?
Minä pysyn puolueettomana.
Olet ihanan säälimätön.
Se lienee osa kauneuttasi.
Sinulla siis on jo tuhat sanaa?
Lapset sen tekivät.
Tuhatvuotinen republikaanivalta tuhoutui alle kahdessa viikossa.
Miten ja miksi?
Ennen kuin se alkoi, missä se alkoi?
Se oli toista aikaa. Se oli toinen Ennui.
Siitä on kai jo puolisen vuotta. Siskoni olivat vielä kahdentoista.
Silloin tanssittiin crazea ja lait-chaudia.
Suositut kampaukset olivat pompidou , crouton tai fruits-de-mer.
Puheessa vilisivät latina, filosofinen jargon ja kädet.
Paholaisen asianajajat kinastelivat ja kiistelivät jatkuvasti -
silkasta väittelyn ilosta.
"Olen täysin eri mieltä kaikesta, mitä te sanotte."
Jokaisella klikillä oli kilpailijansa.
Muttereilla oli Pultit. Kepeillä oli Kivet.
Urheilijoilla oli meidät, Kirjatoukat, kunnes Mitch-Mitch reputti -
ja lähetettiin täyttämään kansalaisvelvollisuuttaan.
Kolme kuukautta Sinappialueella.
TODISTUS PAKOLLISESTA SOTAKOULUTUKSESTA
KUUKAUTTA MYÖHEMMIN
Missä olivat periaatteet, kun hän taisteli -
imperialistisen armeijan puolella epäreilussa sodassa?
Hänet lähetettiin Sinappialueelle täyttämään velvollisuutensa.
Se on pakollista.
Se on sama asia.
Siis mitä?
Se on sama asia.
Kuinka uskallat? Kuka antoi luvan mustamaalata ystäväämme?
Etkö tajua,
että hän luultavasti marssii keskellä yötä juuri nyt -
kantaen 20-kiloista ruutisäkkiä, kuorii perunoita -
ja kaivaa peltimukilla vessakuoppaa sateessa?
Ei hän halua olla armeijassa.
Se on pakollista.
Hänen pitäisi polttaa hihamerkkinsä ja jättää paikkansa.
Pienin rangaistus, puoli vuotta vankeutta ja pysyvä merkki.
Helppohan Sans Blaguesta on huudella.
Sama asia.
Kerrankin.
Hän on oikeassa.
Mitch-Mitch, mitä teet täällä?
Sinunhan pitäisi olla Sinappialueella vielä kaksi kuukautta.
Viisi vuotta myöhemmin minä itse käänsin -
Mitch-Mitch Simcan runollisen tulkinnan palveluajastaan.
MITCH-MITCH SIMCAN UUSI MUISTIPELI "HYVÄSTI ZEFFIRELLI"
KÄÄNTÄJÄ: LUCINDA KREMENTZ
Hyvästi, Zeffirellin 2. näytöksen takaumakohtaus.
Pohjois-Afrikassa sain luodin peräsimeen.
Etelä-Amerikassa sain srapnellinpalan vasempaan lapaan.
Itä-Aasiassa sain harvinaisen, tarttuvan suolistoloisen -
vatsaonteloon, ja kannan kaikkia mukanani.
Ne ovat edelleen kehossani.
Mutta en kadu sitä, että päätin kantaa tätä univormua.
Saan 16 vuoden kuluttua eläkkeen.
Siinä oli iltasatu, neidit. Valot sammuksiin!
Hopi, hopi. Valot sammuksiin! Peitto niskaan! Viltti korviin!
Lukekaa iltarukouksenne.
Aamen. Aamen. Aamen.
Hei, Mitch-Mitch.
Mitch-Mitch. Mikä sinä haluat olla?
- Mitä? - Mikä sinä haluat olla?
Näillä arvosanoilla minusta tulee farmaseutti.
Tyydyttääkö se sinua?
Ei se masennakaan. Olisi pitänyt opiskella ahkerammin.
Entä sinä, Robouchon?
En saa valita. Menen isäni lasitehtaalle.
Jonkun on jatkettava sitä.
Niin se menee.
Vaugirard. Mitä sinä suunnittelet?
Minä kai vain olen viehättävä tyhjäntoimittaja,
kuten kummankin puolen serkkuni.
- Serkkusi ovat mahtavia. - Aivan ihania.
- Niin. - Entä sinä, Morisot?
Mikä haluat olla?
Mielenosoittaja.
Mitä hän sanoi?
Hän sanoi: "Mielenosoittaja."
Mitä hän tarkoittaa?
En tiedä.
Luulin, että hänestä tulisi geologisen kemian opettaja.
Morisot itkee.
Kuka suhisi?
En vie sitä läpi.
Enää kahdeksan viikkoa, ja tämä on ohi.
En tarkoita tätä.
Tarkoitan sitä, mikä odottaa kotona eläkeikään saakka.
Se 48 vuoden jakso elämääni. En vie sitä läpi.
En pysty enää kuvittelemaan itseäni aikuisena vanhempiemme maailmaan.
Morisot! Hän hyppäsi ikkunasta!
- Kuoliko hän? - En tiedä.
Miten korkealta hän putosi?
Viidennestä kerroksesta.
Viime yönä satoi. Ehkä muta on vielä pehmeää.
Hän ei liiku.
Hän ei liiku vieläkään.
En voi enää tehdä kunniaa tälle merkille.
Aamulla Mitch-Mitch pidätettiin karkaamisesta -
ja Sans Blaquesta tuli päämaja -
nuorten idealistien liikkeelle uusliberalistisen yhteiskunnan -
ja vallankumouksen puolesta.
Mitä sinä teet?
Laitan Tip-Topin tilalle François-Marie Charvet'n.
He voivat elää rinnakkain.
Tip-Top ja Charvet.
Tip-Top on hyödyke,
joka edustaa levy-yhtiötä,
jonka omistaa monialayritys,
jota hallitsee pankki,
jota tukee byrokratia -
nukkejohtajineen,
jota käyttelee käsikassarahallitus.
Jokaista nuottia kohden kuolee länsiafrikkalainen talonpoika.
Sitä seurasi ennalta arvaamaton kalavelkojen maksu -
Ennuin vanhojen ja nuorten välillä.
Elokuu.
Yhteisön Kuiskauskampanja tuomitsee opiskelijaliikkeen.
Syyskuu.
Sans Blaguen kahvilisenssi peruttiin virallisella asetuksella.
Lokakuu.
Propagandakomitea pystyttää merirosvoradiomaston -
fysiikan laitoksen katolle.
Marraskuu.
Opiskelijakahvilan ateriaohjelman sulkeminen.
Joulukuu.
Pääkirjaston lainakirjojen palautusprotesti.
Koko kirjaston lainaustiedot poistettiin -
viisi minuuttia ennen huomattavien sakkojen lankeamista.
Tammikuu.
Mitch-Mitch vapautettiin vanhempien huostaan.
Helmikuu.
Tyttöjen asuntolan kapina.
Tuo kaikki johtaa loppujen lopuksi...
Maaliskuuhun.
Shakkilautavallankumous.
Valkoiset tornit siirtyvät!
Ratsu B3:een.
Herra pormestari?
Hän siirsi.
Ratsu syö ratsun.
Millä sivulla olet?
- Loppukappaleessa. - Viimeisellä.
Kutsutko tätä manifestiksi?
- Etkö sinä kutsu? - Tietenkin.
Luultavasti. Sinänsä.
Sivu 2. Julistus 7.
Huolimatta heidän asiansa puhtaudesta -
luoda vapaa, rajaton, utopistinen sivilisaatio,
opiskelijat kuitenkin -
jakaantuivat ryhmiin ennen yhteen liittymistään.
Sivu 5, edikti 1 b.
Yksi asia on selvä. He vastaavat vanhemmilleen.
Mitä he haluavat? Puolustaa illuusioitaan.
Loistavaa abstraktiota.
Sivu 11, liite, roomalainen numero 3.
Olen vakuuttunut, että he ovat parempia kuin me olimme.
Kuka hyväksyi luvattoman varojen jakamisen,
jotta painettaisiin tämä tyhmä -
ja mauttoman runollinen dokumentti?
Minä olen varainhoitaja.
Oletettavasti.
Ja kuka liitettä tarvitsee?
Se on pamfletin parasta antia.
Ehkä suosikkini.
Rva Krementz suositteli sitä. Liitettä siis.
Kirjoittiko rva Krementz sen?
Hioi. Joitain katkelmia.
Miksi hän osallistuu?
Hänen pitäisi olla journalistisesti puolueeton.
Ei sellaista ole olemassakaan.
Se on valheellinen käsite.
Emme nimittäneet sinua tai rva Krementziä puolestapuhujaksi.
Sinun työsi on shakinpeluu.
Omistin sen sinulle.
Pidän tämän muistona, mutta...
"Olen täysin eri mieltä kanssasi kaikesta, mitä sanot."
Pidä mielessä: "Olet vieraana tässä manifestaatiossa."
"Ei minun taisteluni. Pysy irti. Pidä suusi kiinni."
Minulla on asiaa.
Olet hyvin älykäs tyttö, Juliette.
Jos laitat puuterihuiskusi hetkeksi syrjään -
ja mietit asiaa vähän,
saatat käsittää, että te kaikki olette tässä yhdessä.
Jopa mellakkapoliisi.
En ole lapsi. Ajattelen aina omilla aivoillani.
Me kaikki ajattelemme.
- En sanoisi noin. - Jotkut ajattelevat, jotkut eivät.
Meidän siirtomme.
Luuletteko, etten tiedä tarpeeksi?
Tai ota tärkeitä asioita vakavasti?
Vakuutan, ettei asia ole niin.
Tuo oli epäkohteliasta. Minulta.
Vedän sanani takaisin.
Jos niin haluatte.
Pyydän anteeksi.
Hyvä on.
Olen pahoillani.
Selvä.
Kiitos.
Oletko varma?
Tietenkin.
Varma mistä?
Varma siitä, että et ole lapsi.
Sangen varma.
Opettele sitten hyväksymään anteeksipyyntö. Se on tärkeää.
Tappelu! Vanha amerikkalainen vastaan ranskalainen teinikapinallinen.
Tärkeää kenelle?
Aikuisille.
Meidän siirtomme. Pormestari odottaa.
Ei minua haittaa, vaikka makaatte hänen kanssaan.
Meillä kaikilla on se vapaus.
Se on oikeus, jonka puolesta taistelemme.
Vastustan tätä.
Taidatte olla rakastunut Zeffirelliin!
Se on väärin, tai vähintäänkin -
vulgaaria.
Olette vanhapiika.
Anna minun pitää arvokkuuteni.
Ei hän ole vanhapiika. Ei hän ole rakastunut minuun.
Hän on ystävämme. Olen hänen ystävänsä.
Hän on hämmentynyt. Hän haluaa auttaa meitä.
Hän on vihainen. Hän on oikein hyvä toimittaja.
Se lienee yksinäistä elämää.
Joskus.
Se on totta. Minun pitäisi säilyttää journalistinen puolueettomuus,
jos sellaista on.
Anteeksi, rva Krementz.
Ei vastausta vieläkään.
Kumiluoteja ja kyynelkaasua.
Aika on päättynyt!
Tekninen shakkimatti!
Tuo on vain ilotulitusta.
Hän on porukan paras.
Lakatkaa kinastelemasta. Menkää rakastelemaan.
Olen neitsyt.
Niin minäkin. Ellei rva Krementziä lasketa.
Arvasin.
15. maaliskuuta.
Löysin muistikirjani esilehdeltä lyhyen tekstin.
En tiedä, koska Zeffirelli ehti sen kirjoittaa.
Viime yönäkö, kun nukuin?
Runollinen, eikä mauttomasti. Se menee näin.
Jälkikirjoitus onnettomaan liitteeseen.
Voittamaton komeetta kiitää ohjattua kaartaan -
kohti galaksin ulompia osia kosmisessa aika-avaruudessa.
Mikä tehtävämme oli?
Kahden muiston noutaminen.
Sinä. Kemikaalikaupan shampoon saippuan tuoksu.
Vanhat tumpit tuhkakupissa, poroksi palaneina.
Hän. Hajuvetenä halpa bensa,
hengityksessä kahvia, liikaa sokeria, iholla kookosrasvaa.
Missä hän viettää kesänsä?
Sanotaan, etteivät tuoksut unohdu.
Aivot toimivat niin.
En ole koskaan lukenut äitini kirjoja.
Isäni kuulemma oli merkittävä viime sodan aikana.
Parhaat tuntemani vanhemmat.
Tyttöjen makuusali.
Ensimmäinen kerta täällä, ellei mielenosoituksia lasketa.
Sanoin: "Älä arvostele manifestiani." Hän sanoi...
Riisu vaatteesi.
Kainostelen uusia lihaksiani.
Hänen suuret, tyhmät silmänsä katsoivat, kun tein tarpeeni.
Tuhat suukkoa myöhemmin -
muistaako hän vielä kaluni maun kielellään?
Anteeksi, rva Krementz. Sinähän halveksit karkeaa puhetta.
Ylimääräinen lause sivun alareunassa.
Täysin käsittämätön huonon käsialan vuoksi.
"Korjauksia manifestiin. Sivu neljä, asteriski yksi."
"Edistäminen..."
Palaan pian.
Zeffirelli!
Hän ei ole voittamaton komeetta, joka kiitää ohjattua kaartaan -
kohti galaksin ulompia osia kosmisessa aika-avaruudessa.
Pikemminkin poika, joka kuolee nuorena.
Hän hukkuu tällä planeetalla -
syvän, likaisen, mahtavan joen tasaiseen juoksuun.
Joen, joka virtaa yötä päivää hänen vanhan kaupunkinsa suonissa.
Hänen vanhemmilleen soitetaan keskiyöllä,
he pukeutuvat ripeästi ja istuvat taksissa käsi kädessä,
kun menevät tunnistamaan kylmän poikansa ruumiin.
Hänen kuvansa, massatuotetut ja muoviin pakatut -
myydään kuin purukumi sankareista intoileville,
jotka haluavat nähdä itsensä sellaisina.
Nuorison liikuttava narsismi.
TAITAVA SHAKINPELAAJA/ AKTIVISTI KUOLEE
OPISKELIJA HUKKUU TORNI SORTUU BLASÉ-JOKEEN
30. päivä maaliskuuta.
Kadun toisella puolen selvä metafora.
Kello soi, oppilaat kipittävät kuuliaisiin luokkiinsa.
Natiseva keinu heiluu autiolla koulunpihalla.
Sisään!
MAUT JA HAJUT SIVUT 55-74
3. TARINA
LOISTAVAN KOKIN PROFIILI
Sinulla kuulemma on valokuvamuisti.
- Onko se totta? - Se on pötyä.
Minulla on typografinen muisti.
Muistan kirjoitetun tekstin varsin yksityiskohtaisesti.
Jossain muissa sfääreissä kykyni olisi impressionistinen.
Läheiseni pitävät minua kaikkein huonomuistisimpana.
Mutta muistat kuitenkin jokaisen kirjoittamasi sanan.
Romaanit, esseet, runot, näytelmät...
Vastakaiutta jääneet ystävänpäiväkortit. Valitettavasti.
Saanko testata sinua?
Jos sinun täytyy.
Jollei se koettele katsojiesi -
tai Gemini-hammasjauheen edustajien kärsivällisyyttä?
Lempijuttuni kertoo kokista,
ja tarinassa kaappaajat myrkytetään.
"Näkevätkö kokkikoululaiset maukkaita unia?"
"Tuo oli ensimmäinen kysymys, jonka lehden toimittaja -
oli huolellisesti valmistellut haastatellakseen -
luutnantti Nescaffieria,
joka oli arvostettu kokki kapealla niemellä jokivarressa -
ravintolassa Rognure d'Ongle."
"Moisiin kysymyksiin ei vastattaisi -
sen tapahtumarikkaan illan aikana."
Jatkanko vielä?
Ole hyvä.
ENNUIN POLIISILAITOS KLO 20.55
En ollut saapunut tarpeeksi ajoissa.
Vaikka ylimmän kerroksen huoneet -
oli oletetusti merkitty pohjapiirrokseen,
joka oli sijoitettu ruokalistan kääntöpuolelle...
KUTSU ILLALLISELLE KOMISARION KANSSA
KOKKI: LUUTNANTTI NESCAFFIER
...ainakin tämän lehtimiehen oli mahdoton sitä löytää.
Vajavuus kartoituksessa.
Homoseksuaalien kirous.
Monsieur Nescaffier oli maineensa ansainnut.
Häntä ylistävät kokit, poliisit ja kapteenit,
ilmiantajista, vasikoista ja visertäjistä puhumattakaan,
erään tietyn kokkaustaidon,
Gastronomie Gendarmiquen taitajana.
"Poliisikokkaus" alkoi väijyeväistä ja mustamaijapurtavista,
mutta kehittyi siitä hienostuneeksi,
hyvin ravitsevaksi ja oikein tehtynä -
uskomattoman maistuvaksi.
Perusasiat.
Kuljetettava, proteiinipitoinen,
syötävissä ei-dominoivalla kädellä -
toisen ollessa varattu aseille ja paperihommille.
Useimmat annokset on pilkottu. Ei mitään rouskuvaa.
Hiljaista ruokaa.
Kastikkeet ovat kuivattuja ja jauheena läikkymisen -
ja rikospaikan sotkemisen välttämiseksi.
Jokaisella on omat fourchettes de poche,
joihin on kaiverrettu mystisiä mottoja -
ja oman piirin puolituhmia letkautuksia.
KANAKOPPI NRO 1
Miten ajattelit tappaa minut?
Uskon, että tässä on kyse -
väärästä henkilöstä.
Oletko ollut kanakopissa pitkäänkin?
Suokaa anteeksi.
ROEBUCK WRIGHT OLI TÄÄLLÄ
Monsieur Nescaffier oli jo harjoitteluaikanaan -
maaseudun palolaitoksella -
havitellut korkeaa asemaa,
eikä sen korkeampaa asemaa voinut olla -
kuin kaupungin poliisipäällikön -
yksityisen ruokasalin pääkokki.
Anteeksi, että myöhästyin.
Ei se mitään.
Hra Wright, saanko esitellä äitini,
Louise de la Villatten. Voit kutsua häntä mammaksi.
Me kaikki kutsumme.
Tässä on vanhin ystäväni, Chou-fleur.
Kun tapasin hänet, hän oli tyttömäinen, pieni koulupoika,
jolla oli korkkiruuvikiharat ja suu täynnä hampaita.
Nyt hän näyttää ruumiilta.
Nurkassa on passipoliisi Maupassant.
Hän tarjoilee.
Cocktailit.
Ja tässä on Gigi-poikani päällään laboratorion essu
Mitä varastat henkilökohtaisista arkistoistani?
Ratkaisemattomia juttuja.
Sano päivää hra Wrightille.
Päivää, hra Wright.
Päivää, Gigi.
Koko nimi, Isadore Sharif de la Villatte.
Komisario ja hänen ainoa poikansa,
leski ja orpo, lähtivät siirtokunnasta, kun poika syntyi,
jaetun surun yhteen liittäminä.
Gigi oli kuuden.
Poliisiasema ja partioauto olivat hänen luokkahuoneitaan.
Oikeuslääketieteen ohjaajat opettivat hänelle lainvalvontaa.
Ensimmäiset piirustukset perustuivat silminnäkijän lausuntoon.
Hänen ensimmäiset sanansa olivat morsetusta.
Olihan se varsin ilmeistä.
ISÄ
Hänestä kasvatettiin isänsä seuraajaa.
Olen lukenut sinusta. Lehdestä.
Olitko tyytyväinen?
Totta kai.
Hyvä toimittaja.
Tuon neron varmaan jo tunnetkin.
Ainakin maineeltaan.
Luutnantti Nescaffier.
Kyllä vain.
Juoma, maitoinen, sinipunerva aperitiivi,
ärhäkän tuoksuva, avoimen lääkemäinen, hennosti unettava,
jäähdytty jäisen tahmeaksi miniatyyriversiossa -
termospullosta, joka yleensä -
liitetään leirintäalueisiin ja luokkahuoneisiin,
loihti lumouksen,
joka seuraavan 60 sekunnin aikana -
kuolettavasti rikottaisiin.
Kolme päällekkäistä, dramaattista aikajanaa -
kuljetti eteenpäin seuraavia tapahtumia.
Yksi.
Monsieur Nescaffier aloitti mystisen rituaalinsa.
En pysty käsittämään saati kuvailemaan keittiön tapahtumia.
Minulle on aina riittänyt se, että nautin -
taiteilijan taidoista paljastamatta taltan -
tai tärpätin salaisuutta.
Kaksi.
Passipoliisi Maupassant -
totteli harvakseltaan välkkyvää signaalia -
ja vei puhelimen esimiehelleen.
Olkaa hyvä.
Kuten jo tiedätte, olemme kidnapanneet poikanne -
ja paenneet turvalliseen paikkaan, jota ette löydä.
Vapauttakaa tai teloittakaa Abacus,
niin poika palaa turvallisesti luoksenne.
Toimikaa ennen auringonlaskua, tai poikanne kuolee väkivaltaisesti.
Kolme.
Kattoikkuna väliaikaisessa lastenhuoneessa,
joka sijaitsee ullakkokerroksessa, oli avattu väkisin.
Pako ja tuleva takaa-ajo tehtiin elävästi,
ellei jopa hieman luovasti sarjakuvaksi,
joka julkaistiin seuraavalla viikolla.
3 PÄIVÄÄ AIEMMIN
Vaikka surullisenkuuluisa Ennuin jengisota,
"Talven rikosaalto", oli hävittänyt useita konnia ja huligaaneja,
se oli vaatinut hengen -
häpeällisen monelta kunnon kansalaiselta.
Koska yllättäen kaapattu rikolliskirjanpitäjä,
Albert "Abacus" piti hallussaan palkanmaksutietoja -
kaupungin kolmelta pääsyndikaatilta,
lainkuuliaisen yhteisön toivo kriisin nopeasta ratkaisusta -
oli elpynyt.
Tapahtuma oli kuitenkin ärsyttänyt -
rikollisen alamaailman asukkeja.
En ollut tunnistanut Abacusta,
mutta satuin tietämään sen kanakopin.
Tätä ei mainita artikkelissa.
Jos viittaan hra Howitzeriin, tiedätkö, ketä tarkoitan?
Tietenkin. Arthur Howitzer nuorempaa.
The French Dispatchin perustajaa ja päätoimittajaa.
Olin ensimmäistä viikkoa Ennuissa, kun minut ikäväkseni -
pidätettiin juottolasta -
Flop-korttelin liepeiltä -
muutaman uuden ystäväni kanssa.
Mikä oli syyte?
Rakkaus.
Ihmiset saattavat tuntea olonsa uhatuksi,
jos kokevat raivoa, vihaa tai ylenkatsetta,
mutta jos rakastaa väärällä tavalla,
löytää itsensä suuresta vaarasta.
Tässä tapauksessa se oli kuusi päivää kanakoppia.
Kukaan ei pelastanut eikä röykyttänyt minua.
Ja ainoa paikallinen typografiseen muistiini tarttunut numero oli -
Printerin numero 9-2211.
Olen pahoillani, että emme voi julkaista kumpaakaan näistä,
mutta harkitsisin mielelläni muita ehdotuksia tulevaisuudessa.
Tai jos joskus päädytte Ennuiin...
En koskaan tavannut sitä miestä.
Osasin ottaa häneen yhteyttä vain, koska tarvitsin töitä.
TYÖHAKEMUS
Katsotaan.
Lukion lehti, runokerho, näytelmäseura.
Koulun laulun tekeminen. Sanat ja sävel.
Nuorempi tutkija, harjoittelija, avustava toimittaja.
Tulipaloja ja murhia.
Niistä minä aloitin.
Isäni tietenkin omisti lehden.
Vähän urheilua, rikoksia ja politiikkaa.
Kahdesti ehdolla parhaasta esseestä.
Syvä etelä, Keskilänsi, itärannikko.
Valtava maa.
En ole käynyt siellä kahteenkymmeneen vuoteen.
Ei nyt. Minulla on työhaastattelu.
Kirjoittamasi näytteet ovat hyviä. Luen ne vielä taksissa.
Oletko laatinut kirja-arvosteluja?
En koskaan.
Pääset täältä vasta parin tunnin kuluttua.
Lue tämä. Arvostele 300 sanalla.
Maksan 500 frangia, josta vähennän 250 takuista,
mutta annan sen ennakkona kustannuksia varten.
Tuo ensimmäinen vedos aamulla,
ja mitä kirjoitatkin,
yritä saada se kuulostamaan punnitulta tekstiltä.
Kiitos.
Itkeminen kielletty.
Se tunnettiin nimellä "Tuhannen iskun yö".
Kerron taas ulkomuistista.
Miten komisario asiantuntijoineen ja analyytikkoineen -
onnistui niin nopeasti määrittämään sieppaajien olinpaikan...
Niin.
Enpä tiedä.
Ammattitaidolla, oletan.
Toistan kysymyksen.
Mutta menestys se oli.
Keitä he olivat?
Se paljastui myöhemmin.
Joukko roistoja ja pyssysankareita, jotka hommattiin -
Ennuin jengipomojen ja alamaailman välittäjien toimesta.
Kuljettaja Joe Lefèvre, aikoinaan lupaava instrumentalisti,
Stetson, Vanhapiika, ja Hieronymus Von Altman,
hollantilaisia pomomiehiä.
Marconi Brutelli, anarkisti Välimereltä.
Muutama huligaani, vieraantuneet serkukset.
Tanssityttökolmikko, kaikki narkkareita.
Ja yksi neuvokas vanki,
joka oli päättänyt vapauttaa itsensä säästääkseen veronmaksajien rahoja.
Mikä se ääni on?
Ilmakuplia lämpöpatterin putkissa. Se on paineistettu.
Kuulostaa morsetukselta.
Ehkä vähän.
Olen muuten Gigi. Mikä sinun nimesi on?
En aio kertoa sitä. Tämä on rikos.
Et sinä ole rikollinen. Olet vain höpsö tanssityttö.
- Hah. - Hah, itsellesi.
Ole vaiti.
Minkä väriset silmäsi ovat?
Sinisetkö?
Hei.
Laula minulle tuutulaulu.
Minua pelottaa.
Nukutko?
Komisario jumaloi Gigiä koko mahtavasta sydämestään.
Mutta hänen mielensä, poikkeuksellinen kone havaitsemaan -
ja tutkimaan rikollista toimintaa,
oli raksuttanut päivällisestä saakka.
Mamma, minulla on nälkä.
Ja hänellä oli hirveä kalorivaje.
Nescaffier, kentällä ensi kertaa kuuteen vuoteen,
oli valmis häikäisemään.
Muutos oli välitön.
Nescaffier.
Suuren kokin keittiöstä tulevien hienoisten tuoksujen -
kiemurrellessa komisarion sieraimiin,
hän alkoi kuvitella ja laatia monivaiheista sotasuunnitelmaa.
Aluksi...
Täytettyjä kanarialinnun munia -
omissa marenkikuorissaan.
Kommandot suojaamaan etelän ja lännen yhteyspisteet.
Seuraavaksi...
Sissit tukkivat idän ja pohjoisen.
Munuaisia.
Haudutettu pormestarin kattovilpolan luumujen kera.
75-milliset reiät väliseiniin -
kaikissa kolmessa rakennuksessa.
Sitten...
jauhettua lammasta taikinanyyteissä.
Katolle amatööriampujat metsästysseurasta.
Keitto Blasén ostereista.
Hissikuiluun kiipeilijät kiipeilykerhosta.
Suurenmoinen puistokyyhkyshakkelus.
Lopuksi...
Herättäkää myös Jerobeam.
Tabac-vanukasta ja paksuinta kermaa.
Hän saa olla valmiina kaiken varalta.
- Saanko keskeyttää? - Ole hyvä.
Anteeksi.
Taitan kulman. Mielessäni.
Suo anteeksi.
Olet kirjoittanut amerikkalaisista mustista, ranskalaisista älyköistä,
- etelän romantikoista... - Ja mustien vastustajista.
Mustien vastustajista.
Pyhistä teksteistä, mytologiasta, oikeista ja vääristä rikoksista,
kummitusjutuista, pikareskeista, kasvukertomuksista.
Mutta enemmän kuin mistään muusta vuosien aikana,
olet kirjoittanut ruoasta.
Miksi?
Kuka? Mitä? Missä? Koska? Miten? Hyviä kysymyksiä.
Mutta opin jo ennen vakinaista pestiä, ettei pidä koskaan,
jos suinkin voi vastustaa kiusausta,
kysyä keneltäkään, miksi.
Siitä tulee epämukava olo.
Pyydän anteeksi, mutta kysyn silti.
Kidutusta.
Jos vain sopii.
Itsetutkistelu on pahe, jota on paras harrastaa yksin, jos ollenkaan.
Niin...
Vastaan kysymykseesi silkkaa väsymystäni,
mutta en tiedä, mitä aion sanoa.
Siinä on surullista kauneutta.
Se on tuttu sille, joka kulkee yksin omimansa,
mieluiten kuun valaiseman kaupungin katuja. Minulle se oli Ranskan Ennui.
Olen usein...
Olen usein jakanut päivän hohdokkaita löytöjä...
...en kenenkään kanssa.
Mutta aina jollekin kadulle tai bulevardille -
oli katettu pöytä minua varten.
Kokki, tarjoilija, pullo, lasi, tuli.
Minä valitsin tämän elämän.
Yksinäinen juhla on ollut kuin toveri,
suuri lohtu ja linnoitus.
Muistatko, mihin laitoit kirjanmerkin?
Totta kai, hassu hanhi. "Sillä aikaa."
"Sillä aikaa kadun toisella puolen..."
Ilmoitus.
Epäillyn piilo on ylimmässä kerroksessa, torin alareunassa.
Poliisit ovat jo paikalla.
Älkää ampuko! Älkää ampuko!
Taistelun hetkeksi tauottua vanha ovenvartija,
kahden sodan veteraani, nilkutti kadun yli -
tuomaan arvoituksellista viestiä.
LÄHETTÄKÄÄ KOKKI
TUNTIA MYÖHEMMIN
Puhun sieppaajien johtajalle ylimpään kerrokseen.
Onko siellä toimivaa keittiötä?
Poikani tarvitsee syötävää.
Antakaa meidän lähettää poliisipiirin kokki -
mukanaan varusteet ja ruokaa.
Hän valmistaa tarpeeksi illallista,
josta riittää teille ja kaikille avustajillenne.
Me söimme jo.
Onko siellä palkollinen,
vai itse Nescaffier?
Rastaspiirakka.
Kokki tietenkin joutui maistamaan kaikkea -
ja söi tappavan myrkyn.
Pikkupojalle.
Seis.
Kirjoittakaa ohje ylös.
PÄIVÄLLISEN JÄLKEEN
Apua...
Mutta Nescaffier jäi henkiin.
Kiitos kuuluu hänen vatsalleen,
josta satokausi satokaudelta oli tullut annoksin,
pannuin ja kastikekulhoin -
peräänantamattoman rohkea.
Hän tietenkin tiesi,
että Gigi inhosi ja ylenkatsoi retiisiä kaikissa muodoissaan -
syvällä, hillittömällä intohimolla -
eikä ollut koskenut siihen,
saati maininnut koko sanaa nuoren elämänsä aikana.
Mutta sattui niin,
että autonkuljettajakin inhosi retiisiä.
Aja sinä!
Ehkä hämmentävin ja hätkähdyttävin ilmiö -
näillä pitkittyneillä päivällisillä oli tämä.
Herkullista ironiaa. Monsieur Albert,
alamaailman kirjanpitäjä -
ja syy koko mahtavaan takaiskuun,
oli unohdettu koppiin -
torstain illallisesta maanantain aamiaiseen,
ja hän oli lähes nääntynyt selliinsä.
Vain toipuva monsieur Nescaffier itse -
säilytti tyyneytensä ja valmisti vangille -
omelette à la policierin, jonka hän toimitti lämpimänä,
käärittynä päivän vanhaan kotietsintälupaan.
Abacus söi hyvin sinä aamuna.
Viesti Geminin hammasjauheelta.
Sen piti olla artikkeli mahtavasta kokista.
Osittain se onkin.
Hajuja ja makuja -osioon.
Ymmärrän. Tehtävä oli täysin selkeä.
Ehkä et ymmärrä,
että minua ammuttiin ja heiteltiin käsikranaateilla vastoin tahtoani.
Pyysin vain ruokaa ja sainkin,
minkä tarkasti kuvailin.
Nescaffier saa vain yhdet vuorosanat.
Poistin jotain, mitä hän kertoi. Se teki minut surulliseksi.
Mutta voin laittaa sen takaisin, jos haluat.
Mitä hän sanoi?
Martin... Martin...
Guillaume Martin.
Heillä oli jokin aromi.
Anteeksi, kuinka?
Retiisien myrkkysuola...
Siinä oli aromi.
Se oli minulle tuntematon.
Kitkerä, homeinen, pippurinen,
voimakas ja öljyisen...
multainen.
En ole koskaan maistanut sitä aromia.
Ei täysin miellyttävä,
äärimmäisen myrkyllinen,
mutta silti uusi maku.
Se on harvinaista minun iässäni.
Ihailen rohkeuttanne, luutnantti.
En ole rohkea.
En vain ollut -
sillä tuulella,
että tuottaisin kaikille pettymyksen.
Olenhan ulkomaalainen.
Kaupunki on täynnä meitä, vai mitä?
Minäkin olen.
Etsimme jotain kadonnutta.
Kaipaamme jotain, minkä jätimme.
Ehkä hyvällä onnella -
löydämme sen, mikä väistää meitä -
paikoissa, joita kerran kutsuimme kodiksi.
Tuo on parasta koko jutussa.
Tuon takia se pitää kirjoittaa.
Olen samaa mieltä.
Älä poista sitä.
KESKEYTYKSET JA KUOLEMAT SIVU 75
LOPPUVIITE
Ovatko kaikki täällä?
Te varmaan tiedätte. Se oli sydänkohtaus.
Itkeminen kielletty.
Tuleeko joku hakemaan hänet?
Ruumishuoneella on lakko.
Kuka hänen kanssaan oli?
Hän oli yksin.
Hän luki onnittelusähkeitä.
Älä sytytä kynttilöitä. Hän on kuollut.
Otan viipaleen.
Minä myös.
Meidän pitää hahmotella jotain. Kuka haluaa sen?
Meillä on kansio.
Minä piirrän kuvan.
Se on hän.
Kirjoitetaan se yhdessä.
Mikä?
Muistokirjoitus.
Arthur Howitzer nuorempi. Syntyi Pohjois-Kansasissa,
16 kilometrin päässä Yhdysvaltojen maantieteellisestä keskikohdasta.
Äiti kuoli, kun hän oli viiden.
Sanomalehden kustantajan poika, tämän lehden perustaja.
The French Dispatchin, joka aiemmin oli Picnic.
Lähes lukematon Liberty, Kansas Evening Sunin sunnuntailiite.
Se alkoi lomana.
Onko tuo totta?
Tavallaan.
Mitä seuraavaksi tapahtuu?
Tekstitys: Tarja Forss