Ebben a filmben lesz: NEKROLÓG, rövid UTAZÁSI AJÁNLÓ,
és HÁROMRÉSZES CIKKSOROZAT a FRANCIA KIADÁSBAN
(egy amerikai magazin a francia Ennui-ban).
A Francia Kiadás a Liberty, Kansas Evening Sun melléklete
VESZTESÉG ÉS HALÁL ROVAT « Elhunyt a főszerkesztő »
Ifj. Arthur Howitzer (1900-1975)
ENNEK A MAGAZINNAK AZ ALAPÍTÓJA
Ennui-sur-Blasé, FRANCIAORSZÁG
Nyaralásnak indult.
Ifj. Arthur Howitzer, kezdő egyetemista,
a Nagy Síkság sugallta fényes jövő elől menekülve,
meggyőzte apját, a Liberty, Kansas Evening Sun tulajdonosát,
hogy támogassa transzatlanti átkelését, afféle tanulmányutat,
hogy utazási cikkek írásával készüljön a családi cég későbbi vezetésére,
amelyek a helyi, vasárnapi Piknik Magazinban jelennek meg.
10 év alatt összeállított egy csapatot az akkori legjobb külföldi újságírókból,
a Pikniket pedig átalakította A Francia Kiadássá...
ami egy heti, aktuális eseményekről beszámoló lap, világpolitikai,
művészeti, menő és gagyi egyaránt, divat, flancos konyha, finom italok,
és mindenféle, az embereket érdeklő színes téma, a távoli quartiers-ékből.
Elhozta a világot Kansasba.
Írói ott díszelegnek az összes jó amerikai könyvtár polcán.
Berensen...
Sazerac...
Krementz...
Roebuck Wright.
Egyikük a legjobb élő író a percenként leírt mondatok minőségét tekintve.
Van, aki egyetlen cikket sem írt,
de 3 évtizeden át derűs kísértetként támasztotta a falat.
Egy, nem nyilvánosan vak író, mások szemén keresztül írt le mindent.
A tévedhetetlen, brillírozó nyelvtanzseni.
Címlap-illusztrációk: Hermès Jones.
Míg az írókkal nagylelkű volt,
ifj. Arthur nem finomkodott a szerkesztőség többi tagjával.
Na, ne! Az meg mi?! Pulykát akarok!
Sülten, töltve az asztalon, körettel meg zarándokkal!
Pénzügyi rendszere szövevényes volt, de működött.
Kapjon heti 150 frankot az elkövetkező 15 évben,
5 amerikai centet szavanként, mínusz a költségek.
Kedvenc, bár kétes eredetű tanácsa az újságírók számára ez volt...
Hangozzon úgy, mintha szándékosan írta volna így.
Libertybe pontosan 50 évvel a távozása után tért vissza...
temetésének okán, amikorra is a magazinnak
már félmillió előfizetője volt, 50 országban.
Egy kitűzőkkel, plakettekkel, oklevelekkel teli fonott kosarat
helyeztek mellé a sírjába, továbbá egy Andretti Ribbon-mate-et,
és egy csomag hármas kategóriáju, írógépbe való gyapot írógéppapírt.
Szerkesztőnek járó temetést kapott.
Végrendeletében úgy rendelkezett, hogy halála után rögtön, idézem:
A nyomdagépeket szétszerelik és beolvasztják.
A szerkesztőséget kiűrítik és eladják.
Szerződésbontást követően, a munkatársak jutalékot kapnak,
a magazin kiadása végleg megszűnik.
Így hát...
a kiadó vezetőjének nekrológja egyben a magaziné is.
Természetesen minden olvasó, árarányosan
visszakapja a nem teljesíthető előfizetés részét.
Szó szerint az a felirat kerül a sírjára, ami irodája ajtaja felett helyezkedett el.
Berensen cikke: A betonremek.
3 melléknévi igenév baki, 9 helyesírási hiba az első mondatban.
Némelyik szándékos.
Krementz: Egy kiáltvány módosításai.
2500 szó helyett 14 ezer lett, lábjegyzetekkel, két epilógussal.
Ez az egyik legjobb cikke.
- Sazerac? - Ellenőrizhetetlen.
Neveket változtat, és csövesekről meg drogosokról ír.
Azok az ő emberei.
- Roebuck Wright? - Bezárkozott, de hallottam, hogy gépel.
Ne siettessük.
Akkor kit kaszálunk el? Eggyel több cikk van, még akkor is,
ha dupla kiadás lenne, amit nem engedhetünk meg.
Üzenet a művezetőtől: egy óra múlva kerül nyomdába.
Ki vagy rúgva!
Tényleg?
Tilos sírni az irodámban.
TILOS SÍRNI
Rövidebb címek, kevesebb reklám, a művezető vegyen több papírt.
Nem kaszálok el senkit.
A jó írókat kényeztette,
hízelgett nekik, és ádázul védte őket.
- Mit gondol? - A személyes véleményem?
Mr. Sazerackal kezdeném.
Ezek az ő emberei voltak.
HELYI SZÍNES (3.-4. OLDAL)
RÖVIDEN
« A bicikliző riporter » Herbsaint SAZERAC
VILLÁMPORTRÉ EGY VÁROSRÓL 300 SZÓBAN
Egy hétfői napon Ennui hirtelen feltámad.
Az időutazáshoz illő költői túlzással élve, induljon a városnéző túra!
Egy nap Ennui-ban, 250 évbe sűrítve.
E pompás város kezdetben kereskedelmi gócpont volt.
Csak a nevek nem változtak.
A Cipőpucoló negyed.
A múlt - A jövő
A Kőművesek kerülete.
A Mészáros Csarnok.
A Zseb-Jean Cul-de-Sac.
Itt állt valaha a legendás piac,
ahol kapható volt minden mi szem szájnak ingere,
egy hatalmas üveg és öntött vas kupola alatt,
ami mint látható, később megsemmisült,
hogy helyére egy több emeletes plázát és parkolót építsenek.
Mint minden élő város,
Ennui is támogatja a férgek és kártevők sokaságát.
A patkányokat, amik benépesítették a földalatti vasútvonalat.
A macskákat, amik benépesítették a kacska, dőlt tetőket.
Az anguillettes-eket, amik benépesítették a sekély csatornákat.
Az Ostyát lenyelve, randalírozó ministránsfiúk,
Krisztus vérétől megrészegülve, nyugdíjasokat zaklatnak,
senkit se kímélve.
A Laza negyed a diákoké.
Éhesek, nyughatatlanok, felelőtlenek.
A Verem negyedet az öregek lakják.
A lecsúszott öregek.
A személygépkocsi.
Áldás és átok. Egyrészt...
a dudálás, a gyorshajtás, a hangos motor, a kipufogó.
A mérgező gázok, a szennyezőanyag-kibocsátás,
a veszélyes balesetek, az állandó dugók, a magas...
Baszki!
A Helyi Statisztikai Hivatal.
Átlagos esőmennyiség: 750 milliméter.
Átlagos hómennyiség: 190 ezer hópehely.
Hetente 8.25 holttestet húznak ki a Blasé folyóból.
Ez az adat nem változik, a népesség növekedés,
és a higiénia terén tapasztalható fejlődés ellenére.
A lenyugvó nap fényében, feketén dolgozó örömlányok,
dzsigolók lepik el az utcákat a boltosok és lóti-futik helyett,
kéjes nyugalom duruzsol a városban.
Milyen hangok kísérik az éjszakát?
És milyen titkokat sugallnak nekünk?
Talán van igazság az ősi, vitatott mondásban.
A legnagyobb szépségek...
megőrzik legféltettebb titkaikat.
"Patkányok, kártevők, dzsigolók, örömlányok."
Nem túl közönséges?
- Nem. - Rendes embereknek?
Bájos történetet írtam.
"Zsebtolvajok, hullák, börtönök, pisszoárok..."
- Nem költ hozzá virágárust, múzeumot? - Nem.
- Valami barátságosabb helyet? - Gyűlölöm a virágot.
Egyébként kivehetné a második bekezdés második felét.
Később úgyis megismétli.
Rendben.
MŰVÉSZET ÉS MŰVÉSZEK ROVAT (5.-34. OLDAL)
#1 TÖRTÉNET
« A betonremek » J.K.L. BERENSEN
PORTRÉ A FESTŐRŐL ÉS FESTMÉNYÉRŐL
A ma esti előadás témája...
a festő, az egyik legnagyobb újító,
a Francia Fröcskölő Iskola Akciócsoport atyja, Mr. Moses Rosenthaler.
Nagy népszerűségnek örvend...
bátor, drámai stílusáért, de főképp termékeny művészetének
középső szakaszában készült szárnyas oltáráért, aminek a neve:
A 10 Vasbeton Idom Falfestménnyé Tömörítve.
Véleményem szerint továbbra is ő a legfennköltebb,
és az biztos, hogy zűrös generációjának legerőteljesebb művészi hangja.
Hogyan került ez a kiemelkedő darab
ilyen kiváló helyre, és vált az állandó kiállítás részévé,
itt, a Clampette Kollekcióban?
A történet egy menzán kezdődött.
A Hamutálak, Köcsögök és Makramé nevű kiállításon
amatőr művészek műveit állították ki,
akik az Ennui Börtön-Elmegyógyintézetben raboskodnak,
és e műveket nem jegyzik a művészettörteneti krónikák,
ha nem lett volna a gyűjteményben egy apró festmény,
melyet Rosenthaler festett, aki 50 éves büntetését töltötte kettős gyilkosságért,
és ha művét nem veszi észre rabtársa,
a levantai műkereskedő, Julian Cadazio,
aki a sorsszerű véletlen folytán
a szomszédos cellasoron raboskodott áfacsalásért.
Őr!
Ezt ki festette?
A 7524-es polgár.
Azon a szigorúan őrzött részlegen vannak a hibbantak és a huzatosok.
Kapok kíséretet, és "baráti látogatás" pecsétet...
most rögtön?
Simone, Akt, J Cellasor, Hobbiszoba.
Meg akarom venni.
Miért?
Mert tetszik.
Nem eladó.
De igen.
- Nem eladó. - De igen.
Minden művész eladja minden művét. Ettől művész.
Ha eladja. Ha nem akarja eladni, ne fessen.
A kérdés csak az, hogy mi az ára?
50 cigaretta.
Legyen inkább 75.
Miért bámulja az őrt?
Ő Simone.
Nem 50 cigiért akarom megvenni.
- 75. - Se a 75-ös börtön-árfolyamon.
250 ezer frank, törvényes francia fizetőeszközzel.
Megállapodhatunk ennyiben?
Attól tartok, az előleg csak...
83 centime, 1 kandírozott gesztenye és 4 cigaretta.
Most mindössze ennyi van nálam.
Ha elfogad egy szignózott bizonylatot,
az összeg 90 napon belül a számlájára kerül.
Hol bankol?
Nem lényeg.
Egyébként hol tanult? Hol tanult ilyet festeni?
Még annyi, hogy kit ölt meg, és mennyire őrült valójában?
Tudnunk kell, hogy kiadhassunk magáról egy könyvet.
Akkor fontosabbá válik.
Ki maga...
Moses Rosenthaler?
Gazdag család sarja, egy zsidó-mexikói lovas gazda fia...
Miguel Sebastian Maria Moisés de Rosenthaler...
az École des Antiquités-ben tanult, jelentős családi támogatással.
Ám fiatal évei végére...
mellőzött minden luxust,
amit a kényelmes családi háttér biztosított, és helyette jött...
A nyomor.
Az éhezés.
A magány.
Az életveszély.
Az elmebetegség.
És természetesen...
Az erőszakos bűncselekmények.
Hosszú börtönbüntetésének első évtizedében
nem vett ecsetet a kezébe.
11. év 1. nap
Szabadidős tevékenységre mennék, gardienne.
- Kitöltötte a papírt? - Ezt?
Figyelmet kérek! Ma egy új rabtárs csatlakozik hozzánk.
- 7524-es polgár, beszédet! - Hogy érti?
- Meséljen magáról. - Semmi kedvem.
- Kötelező. - Ismernek már.
Mindegy.
- Nem készültem beszéddel. - Mondjon valamit.
Hát, már 3647 napot és éjszakát töltöttem idebent.
Hátra van még 14603.
7 liter szájvizet iszom meg hetente.
Ha ez így megy tovább...
halálra mérgezem magam,
még azelőtt, hogy újra látnám a kinti világot.
Ez pedig eléggé...
lehangol.
Csatornát kell váltanom.
Új irányba kell mennem.
Mindent megteszek, hogy valahogy elfoglaljam magam.
Különben...
Félek, hogy öngyilkosság lesz a vége.
Ezért jelentkeztem korongozásra és kosárfonásra.
A nevem Moses.
Üljön le!
- Hogy hívják, gardienne? - Simone.
Bizonyos nők vonzódnak az elítélt bűnözőkhöz.
Ez egy létező betegség.
Attól hogy a másik ember be van zárva,
intenzívebben élik meg a szabadságukat.
Ez kétségtelenül erotikus.
Nézzék csak a hölgyet!
Kvázi-rabszolgasorsba született, 16 testvére van.
20 éves koráig analfabéta volt, és most már vagyonos hölgy.
Sugárzó. Te jó ég!
Rossz kép. Az én vagyok.
Simone következetesen mindig nemet mondott Rosenthaler lánykéréséire,
és mint tudjuk, gyakran feleségül kérte a hölgyet, méghozzá roppant lelkesen!
Minél egyszerűbben akarom elmondani.
Csak szavakba kell foglalnom.
Mindazt, amit a szívemben érzek.
- Nem szeretlek. - Szeretlek.
- Mi? - Nem szeretlek.
- Máris? - Mi máris?
Honnan tudod máris?
- Hogyan lehetsz máris biztos benne? - Biztos vagyok.
Ez fáj.
Rosszul esik.
Olyan kegyetlen, olyan hidegvérű.
Elmondtad, amit akartál. Próbáltalak leállítani.
Csak részben mondtam el.
Nem fejeztem be, mást is akartam mondani.
Nem.
- Mi nem? Hozzám... - Nem.
Hozzámjössz?
Rád húzzam a kényszerzubbonyt, és zárjalak a celládba?
Művészeti kellékekre lesz szükségem.
Vászonra, keretre, ecsetre, terpentinre.
Mit akarsz festeni?
A jövőt.
Ami te vagy.
Bár széles körben nem tekintették nagy műértőnek,
Julian Cadaziónak mégis jó szeme volt valamihez,
és mindannyian roppant jól jártunk,
amikor kiengedték a börtönből.
Végeztünk a virágokkal és a gyümölcstálakkal.
Végeztünk a tengerparti csendélettel.
Nem lesz több bronz, szőnyeg, falikárpit.
Felfedeztem valami újat.
- Modern művészet? - Modern művészet. Ez az új profilunk.
- Nem értem. - Nem hát.
- A korom? - Az hát.
- Mitől jó ez? - Nem jó. Tévedés.
- Ez nem válasz. - Ez az. Látjátok a lányt?
- Nem. - Pedig ott van.
A modern művész tehetségének tesztje,
ha lovat, virágot, vagy süllyedő hadihajót festetünk vele,
vagy valamit, ami úgy néz ki, ahogy a valóságban kell kinéznie.
Képes rá? Tessék!
45 mp alatt rajzolta egy égett gyufával.
Tökéletes veréb. Kiváló!
- Megkaphatom? - Ugyan, marha! Az kéne még.
A lényeg, ha akarna, ilyen gyönyörűen tudna festeni,
de szerinte ez jobb.
Talán egyet is értek vele.
A Simone, Akt, J Cellasor, Hobbiszoba egy remekmű,
ami meglehetősen sok, talán irreálisan sok pénzt ér.
De még nem.
Meg kell teremteni iránta a vágyat.
Mennyi időre csukták le?
1 héttel később Újabb kérvényt kapott
a kegyelmi bizottság. A 7524-es polgár bűntettei:
bántalmazás, testi sértés, és brutális feldarabolás.
Mr. Rosenthaler!
Miért kellene önt szabadon engednünk?
Mert nem volt szándékos, bíró úr.
Nem akartam senkit sem megölni.
Egy csontfűrésszel lefejezett két pultost.
Az első pultos véletlen volt.
A második önvédelem.
Nos, bárhogy is volt...
valóban őszintén megbánta, vagy legalább...
tanusít bármilyen megbánást a lenyakazásért?
Maguknak köszönhetik.
- Hogyan? - Elnézést!
Van olyan része a szertartásnak, hogy közbeszólhat valaki, mielőtt késő lenne?
Mint az esküvőkön.
- Nincs. - Rövid leszek.
Tudjuk, hogy ez a férfi egy gyilkos.
Abszolút bűnös szándékos emberölésben, akárhogy is nézzük.
Ez tény.
Ugyanakkor ő az az ember, akiből egy akad
minden generációban, csak nem tudja kibontakoztatni a tehetségét.
Ő egy művészgéniusz.
Kivételes helyzetben talán alkalmazható a kettős mérce.
Állítólag őrjöngő elmebajos. De nem ő tehet róla.
A legnagyobb tisztelettel kérdezem...
nem volna más módja a büntetésnek?
Rosenthaler nem nyújthatott be több kegyelmi kérvényt
büntetése hátralévő ideje alatt.
Nincs több kérdésem.
Ennek ellenére Cadazio és nagybátyjai egyetértettek abban,
hogy a művészt népszerűsíteni kell a szabad világ exkluzív brókereinél.
Simone sok helyen megfordult.
Az Ennui Salonban.
A Királyi Kiállításon.
A Libertyben tartott vásár nemzetközi pavilonjábán,
ami kis híján porig égett.
Röviden, a festmény hatalmas siker volt.
42. "A Tökéletes Veréb" M. Rosenthaler
A művész elfeledettnek hitt műveit is...
vadul kapkodták a másodlagos piacon.
Mindeközben Rosenthaler folytatta a munkát a rácsok mögött.
Bizarrmód, a művész azokat a nyersanyagokat kedvelte,
amik a börtön-elmegyógyintézetben találhatók.
Tojáspor.
Galambvér.
Lánczsír.
Szén, parafa, trágya.
Tűz, természetesen.
Élénksárga mosógatószer.
És friss köleskása kötőanyagként.
Simone szeretett modellt állni.
Mondhatni, olimpiai szinten űzte
az embert próbáló pózok hosszú idejű megtartását.
Csekély hatással volt rá a szélsőséges hideg és meleg.
Még a legkellemetlenebb expozíció után is,
bőre égésmentes, pattanásmentes és libabőrmentes maradt.
Még egy apróság:
Kimondottan kedvelte a terpentinszagot,
így a későbbi években piperekészlete elengedhetetlen része lett.
Ő több volt, mint múzsa.
Kapcsolja be!
Kapcsolja be, faszszopó!
Mi bajod van? Folytasd a munkát!
Nem megy.
Nem bírom, túl nehéz.
Gyötrelem.
Szó szerint egy meggyötört művész vagyok.
Szegénykém.
Tűnj el!
Ezt akarod?
Egy farmon nőttem fel.
Nem írtunk verseket.
Nem zenéltünk.
Nem szobrászkodtunk, nem festettünk.
A börtönkönyvtár kézművés témájú könyveiből tanultam meg mindent,
és ezt tanítom önkéntesként.
Nem tudom, mit tudsz. Csak azt tudom, hogy mi vagy.
Látom, hogy szenvedsz. Látom, hogy nehéz.
Talán még rosszabb is lesz... de aztán egyre jobb.
Rá fogsz jönni, hogy mi bajod van.
Mi bajod van?
Nem tudom, mit fessek.
Rájössz, hogy mit fess, hinni fogsz magadban, (mint én)
kínlódni fogsz...
aztán...
tavasszal, vagy talán nyáron...
esetleg ősszel...
de légkésőbb télen:
elkészülsz az új művel.
Pontosan így lesz.
Hacsak nem akarod most kinyírni magad.
A Francia Fröcskölő Iskola Akciócsoport.
Dinamikus, tehetséges, laza erkölcsű, ápolatlan, alkoholista,
kreatív vademberek csapata.
Ihletet merítettek egymásból, és gyakran...
fizikailag bántották egymást, több mint két évtizeden át.
Most elfogyasztom az italomat.
Ne feledjük, hogy azokban az időkben
társadalmilag sokkal elfogadhatóbb volt, ha egy festő vagy szobrász
széket vagy téglát vágjon a másikhoz,
monoklival vagy letört foggal járkáljon, és még sorolhatnám.
Nos, előre ugranék, mert az a személyes tapasztalatom,
hogy Rosenthaler olykor kiszámíthatlanul impulzív volt.
Most a festékes kamrára gondolok, ami a stúdiója alatt van,
a Boulevard des Plombiers-en...
ahol egyszer, teljesen illetlen módon megpróbált megbaszni...
a sarokban, a kamra falánál.
Őrült volt. Hivatalos papírja volt róla.
Természetesen Cadaziosék képviselték mindannyiukat.
3 évvel később
Eltelt 3 év.
Maga az élő, leghíresebb festő egy kis túlértékelt firkának hála.
Tananyag lett az iskolákban, bekerült a lexikonokba.
Már a követői is vagyonokat vertek el,
míg maga egy skiccet sem rajzolt ebben a hosszúra nyúlt időszakban.
Meddig kell még várnunk?
Ne feleljen, nem kérdés volt.
Itt vannak a kinyomtatott meghívók.
Bemegyünk!
Mindannyian. Gyűjtők és kritikusok.
Az utánzói is, akik hízelegve csempésznek be finomságokat, és talán jobbak magánál.
Döbbenetes vesztegetések lesznek, amit az őrök tanusítanak.
De lefizetjük őket.
Fejezze be, bármi is az.
A kiállítás két hét múlva lesz.
Ő azt mondta, hogy kész van.
Kész.
Kell még egy év.
Az akkori felettesem érdekfeszítő üzenetet kapott
expressz távirat formájában.
Természetesen Upshur "Maw" Clampette-ről van szó.
A rafinált régiséggyűjtőről, az avantgárd nagy barátjáról.
Kollekcióját rögtön jegyezték, ahogy elindította,
csakúgy mint otthonát, Ingo Steen első amerikai munkáját,
ami nem hivatalos nevén az Ajtóütköző Ház.
Nekem az a megtisztelő feladat jutott, hogy katalogizáljak,
archiváljak, tanácsot adjak, bár magasról tett rá,
mondhattunk neki bármit.
Így indult hosszú utazásunk Libertyből Ennui-ba.
Drága Mrs. Clampette, Maw, ha szabad így hívnom!
Meghívom Mr. Rosenthaler új művének kiállítására,
ami roppant izgalmasnak ígérkezik, és amit még én sem láthattam.
Hogy biztosítsuk a kényelmes megtekintést,
az a legjobb, ha feltűnés nélkül sikerül bejutnunk oda,
ahol a művész jelenleg tartózkodik.
Kérem, hogy látogatásának részleteit, szervezését bízza a munkatársaimra.
Figyelem! Ne hozzon gyufát, öngyújtót, vagy bármilyen éles tárgyat.
Örömteli lelkesedéssel várjuk válaszát.
Őszinte tisztelettel: a Cadazio Nagybácsik és Unokaöcs Galéria Konszern.
A rabszállító az utolsó éjszakai kör után jött értünk...
miután az utcalányokat és a mulatozókat hajnali 3-kor bevitték a kijózanítóba.
Megvesztegetés mértéke:
Moses, itt van?
Pár szó az alkotásról?
Vagy üdvözölhetné remek vendégeinket, akik ama reményben
utaztak ide, hogy lássák a művét.
Vagy esetleg, nem is tudom.
Helló!
Csendet kérek!
Sikerült! Ez jó! Történelmi!
Ehhez pezsgő dukál! Sikerült.
Zenét!
Miért ül tolószékben, mint egy rokkant? Táncoljon az asztalon!
Múlt héten combon szúrta magát, de az ápoló összevarrta az eret.
Tetszik?
Hogy tetszik-e?
Igen.
Megcsinálták a cafkáját.
Nézze Maw-t! Mint akit megbabonáztak.
Ez itten egy freskó, ugye?
Pontosan! A legkiválóbb reneszánsz mester műve!
Pierluigival egyívású, aki fénnyel töltötte meg
a Krisztus Az Úr Mennyei Oltáránál művet, 1565-ben.
Maw! Senkinek nincs olyan szeme az újhoz,
mint a kansasi Maw Clampette-nek!
Senkik vagyunk egy ilyen nagyság jelenlétében! Azt mondta, freskó, baszki?
Belefestette a falba?
Jaj, ne! Mit művelt?
Rohadt seggfej!
Látják ezt? Nézzék!
- Lenyűgöző. - Ez életbevágó!
Mérföldkő az emberi képírás történetében!
Belekarcolva, beledolgozva egy tornaterem betonfalába!
A fűtőtestre is festett!
Az egyik restaurátor koma a Fondazione dell'Arte Classico-nál
kifarigcsálja a falból a képeket.
Ez egy szigorúan őrzött börtön. Állami tulajdon.
Évekbe telne elindítani a papírozást,
és túlfizetett, arrogáns ügyvédekkel kellene egyezkedni.
Gőzöm nincs, hogy szednék le. Ez egy freskó.
Hé! Ez egy freskó!
Na és?
Tudja, hogy milyen kurva sok pénzt
szórtunk el a nagybátyáimmal erre a nagy semmire?
Nézzen rájuk!
Tönkretett minket! Ez sem számít?!
Azt mondta, tetszik.
Azt mondom, hogy szar!
Szálljon ki a rokiszékből, mert felszántom magával a hobbiszobát!
Ne morogjon, maga elítélt gyilkos!
Maga csonkító, öncsonkító, dilettáns pszichopata alkesz!
Miért nem mondta el, gardienne?
Mert akkor nem hagyta volna.
El kell fogadnunk.
A kudarc iránti vágya erősebb,
mint a mi vágyunk, hogy sikeressé tegyük.
Feladom. Legyőzött minket.
- Ő győzött. - Szomorú, de ez van.
Na mindegy, legalább befejezte, bassza meg.
Talán ez a perifériás látás legérdekesebb életre hívása,
amit valaha láttam.
Szép munka, Moses!
Ilyet csak a nagyok tudnak.
Ha alaposan bemeszelte, sokáig megmarad.
Majd egyszer újra megnézzük.
Ha Isten is úgy akarja.
Maga akkor is itt lesz még.
Ez az egész Simone.
Abban a pillanatban mindketten tudták, mire készül Simone,
aki másnap távozott az Ennui Börtön-Elmegyógyintézetből,
a Cadazios családtól kapott támogatással,
amit munkájáért kapott, mint Rosenthaler modellje és múzsája.
Megkereste évek óta nem látott gyermekét,
akit fiatalon szült,
és soha többé nem váltak el.
Rosenthalerrel tartotta a kapcsolatot,
egészen a művész haláláig.
Mrs. Clampette lefoglalná a művet.
A fél matricával?
Igen, kérem. Ha úgy döntene, hogy megveszi,
ez az összeg megfelelne önnek és a nagybátyjainak?
Kérhetnénk foglalót?
Maw! A végösszegből levont előleget?
Mondja meg a smucig franciknak, hogy nem ígérek semmit.
A 10 Vasbeton Idom Falfestménnyé Tömörítve...
Upshur Clampette nevén maradt lefoglalózva
az elkövetkező 20 évben.
- A rabok kérik, hogy vesztegesse meg őket is. - Kik?
Mind.
Dühös tömeg gyűlt össze kint.
Állítólag ő a képviselőjük.
Tolvajok és nemi erőszak elkövetők kizárva.
Különben sincs nálam 6 millió frank kis címletekben.
Hogy jutottak ki?
Mit csináljunk?
Zárja be az ajtót!
Az eseményt követően 72 rab,
a Francia Fröcskölő Iskola 6 tagja hevert holtan, vagy halálos sebesüléssel.
Moses Rosenthalert, bátorságáért, amivel megmentett...
9 őrt, 22 előkelő látogatót, egy kulturális, egy közlekedési minisztert...
szabadlábra helyezték, élete végéig tartó próbaidővel.
A Ketrecbe Zárt Oroszlán érdemrenddel is kitüntették.
20 évvel később, Maw Clampette utasításait követve,
Cadazio és már az ő unokaöccsei, elköltöztették a hobbiszobát
a Goliát Légitársaság 12 hajtóműves fegyverszállító gépével,
egyenesen Ennui-ből Libertybe.
Így az avantgárd helyet talált magának...
a közép-kansasi Nagy Síkságban.
"Ceruza, toll, radír, rajzszög,
kapocs, írógépszerelő."
Miért fizetek egy szállodai szobát az Atlanti-óceán partján?
Ott kellett lennem, hogy írni tudjak róla.
"Reggeli, ebéd, vacsora, mosoda, éjszakai nasi."
Miért nem felel meg ez az asztal, itt, az irodában?
A magazin kontóján.
Ne kérdezze, mi volt köztünk Mosesszel
20 éve egy tengerparti szállóban. Szeretők voltunk, emlékezni mentem vissza.
- Az én pénzemen. - Igen, köszönöm.
Adja össze.
- POLITIKA/ - KÖLTÉSZET ROVAT (35.-54. OLDAL)
#2 TÖRTÉNET
« Egy kiáltvány módosításai » Lucinda KREMENTZ
EGY IFJÚSÁGI MOZGALOM NAPLÓJA
Március 1.
Az egyetem vezetése és a hallgatók közötti tárgyalások
kora reggel megszakadtak, zajos vitát, kölcsönös sértegetéseket követve,
sőt, még hazárdjátékot is bevetve...
miután minden diákfiú számára szabad bejárást követeltek a lánykollégiumba.
Végül patthelyzet alakult ki...
- Zeffirelli kinyírja a prof futóját. - Ott a 2 bástya.
...és hiúsági kérdésnek tűnt a recskázós különítmény részéről.
Diákvezető
Holott a nemek egyenlő arányban voltak jelen.
Kisasszony!
Cipő!
Minden jelenlévő hangsúlyozta frusztrációjának okát,
a vágyat, nevezzük inkább biológiai szükségletnek...
a szabadság iránt. Pont.
Gyorsan szimbolizmussá nőtte ki magát, és mindenki beszélt róla.
Március 5.
Késői vacsora B-éknél.
Az 19 éves fiú tegnap reggel óta nem ment haza.
Lányok, hangos a rádió!
Az apa nappal látta a fiát az utcán vonulni a társaival.
A szlogenjük...
"A gyerekek morcosak."
Köszönöm.
A másik vacsoravendég nem jelent meg.
Örülök neki.
Nem tudtam a másik meghívottról.
Nem akartunk megbántani, ne haragudj.
Gondoltuk, hogy nem jössz el, ha szólunk.
- Ez igaz. - Igen.
A helyi hírekben agresszív rendőri módszerekről beszélnek. Idézem...
Adj neki egy esélyt. Nagyon értelmes.
- Mi van hogy is hívjákkal? - Tudom, hogy jót akartok.
"Először egy apró, szúró érzés a bőrön."
Nem vagyok vénlány.
Nem is gondoljuk ezt.
Nem hát!
"Aztán bevörösödnek és megduzzadnak a szem körüli izmok."
Higgyétek el nekem.
Szándékosan élek egyedül.
A véges kapcsolatokat szeretem.
Tudatos döntés, hogy nincs se férjem, se gyerekem.
Ez a két legnagyobb visszatartó erő az írásért és az írásból élő nőnek.
- Miért sírunk? - Mert szomorú.
Ne légy egyedül. A magány is szegénység.
Nincs baj. Fáj a szemem. Valami baj van a lakásotokkal.
"Szétárad a kínzó fájdalom, takony dől az orrból, a torok görcsösen összehúzódik."
Ne lélegezz!
Pucér vagyok, Mrs. Krementz.
Azt látom.
- Miért tetszik sírni? - Könnygáz.
És...
Azért is, mert szomorú vagyok.
Tessék elfordulni. Szégyellem az új izmaimat.
Szólj, hogy itthon vagy. Aggódnak.
- Várnak vissza a barikádokra. - Nem láttam barikádokat.
Hát, még építjük őket.
- Mit írsz? - Egy kiáltványt.
Kértem, hogy ne hívják meg Pault.
Talán szomorú, de nem tűnik magányosnak.
- Ugye?! - Láttam a tüntetésen, egy szekrényen ült.
Jó témát szolgálunk? A kansasi polgároknak?
- Talán. - Olvassa el az álláspontunkat.
Legalább lektorálja? A szüleim jó írónak tartják.
Add ide!
Ezt jól összepancsoltad.
- Szó szerint vagy képletesen? - Mindkettő. Az első négy mondat alapján.
Ne kritizálja a kiáltványt!
- Ó, nem kell kommentár? - Minek kommentár, nem?
Lektorálást kértem, mert azt hittem, elájul, mennyire jó.
Kezdjük a helyesírási hibákkal.
Sikerülhet a tanári karnak, ha a diákok nem viszik végig?
Meglátjuk.
- Paul Duval. - Lucinda Krementz. - Örülök!
A szakálla szúrja az arcomat.
A váratlan vendég megérkezett. Rémesen néz ki.
Beszámol kalandos ideútjáról. Elakadt vonatok, buszok,
betört ablakok, minden irányba repülő macskakövek.
Mindegy, itt vagyunk.
A híres Lucinda. Helló!
Nem tudtam, hogy jön. Nem mondták.
Ez a találkozás nem volt megbeszélve.
Jó estét!
Kezdjétek el nélkülem.
Március 10. A város egy hete leállt, ki tudja mennyi időre.
A tömegközlekedést felfüggesztették.
A szemét hegyekben áll. Az iskolák sztrájkolnak.
Nincs posta, nincs tej.
- Én vagyok. - Milyen lesz a normális élet?
Jövő héten, jövő hónapban, ha valaha is megtapasztalhatjuk újra.
Senki sem tudja.
- Mi ez? - Csináltam egy függeléket.
- Viccel? - Nem.
- Nélkülem fejezte be a kiáltványt. - De mintha te írtad volna.
Csak világosabb, tömörebb, kevésbé költői.
Csak hogy értsd, nem először lektoráltam kiáltványt.
Nehéz elképzelni, ahogy ezek a diákok, akik olyan lelkesek, naivak és bátrak...
fegyelmezetten visszatérnek a tantermekbe.
Ki volt az?
- Anyád. - Anyám.
Az én anyám?
Elmondta, hogy itt vagyok?
- Igen. - Miért?
Mert kérdezte. Nem hazudok.
Dühös volt?
Nem hinném.
- Mit mondott? - Bólintott.
Erre maga?
Mondtam, hogy cikket írok rólad és a barátaidról.
Nem mondja!
Már ezer szót írtam.
- Őt is meginterjúvolnám. - Belement?
Igen, persze.
Én meg dühös vagyok!
Nem tudom, mit érezzek.
Bajban vagyok? Miért ilyen nyugodt az anyám?
Illik ezt így csinálni?
Ezt nem írhatja meg! Semmit nem írhat az életemről!
Most mit csináljak?
Meg kell őriznem újságírói semlegességemet.
Tetszik, hogy ennyire kegyetlen.
Azt hiszem, ettől is olyan szép.
Szóval, már ezer szót írt?
A gyerekek összehozták.
Két hét alatt kisöpörték az ezer éves köztársasági uralmat.
Hogyan és miért?
Hol kezdődött, mielőtt elkezdődött?
Egy másik kor volt, egy másik Ennui-ban.
Fél évvel ezelőtt lehetett. A húgaim még 12 évesek voltak.
Mindenki rázta a Craze-t és a Lait Chaud-t.
A Pompidou, a Crouton és a Fruits-de-Mer séró tarolt.
A szleng latin, filozófiai zsargon és kézmozdulatok keverékéből állt.
Az ördög ügyvédjei vitáztak, ad nauseum...
csupán a hecc kedvéért.
« Egyetlen szavaddal sem értek egyet. »
Minden klikknek volt riválisa.
A Szögek és a Kalapácsok, a Pálcák és a Kövek.
Az Ászok, és mi, a Könyvmolyok. Aztán Mitch-Mitch megbukott,
és 3 hónap Nemzeti Kötelesség szolgálatra küldték a Mustárvidékre.
KÖTELEZŐ HARCI FELADATOK
1 hónappal később
Miért állt be az imperialista seregbe, totalitárius eszmét hirdetve?
A Mustárvidéken van, Nemzeti Kötelesség szolgálaton!
- Kötelező. - Ugyanaz.
- Tessék? - Ugyanaz!
Hogy merészeled? Miért gyalázod a barátunkat?
Az eszedbe se jut, hogy éjszaka masíroztatják valahol,
puskaporos zsákkal a hátán, meg krumplit hámoz,
aztán bádog pohárral ás árkot az esőben?
Nem akart katona lenni!
Kötelező.
Égesse el a jelvényét és dezertáljon.
(Minimum büntetés: fél év börtön, egy fekete pont.)
Könnyen beszélsz a Sans Blague kényelmes miliőjében.
Ugyanaz.
Most az egyszer:
igaza van.
Mitch-Mitch! Hogy kerülsz ide?
Még 2 hónapod van a Mustárvidéken.
5 évvel később én fordítottam
Mitch-Mitch Simca költői interpretációját a Nemzeti Kötelesség szolgálatáról.
"Ég veled, Zeffirelli"
fordította: Lucinda Krementz
A múltidéző jelenet az Ég veled, Zeffirelli-ből.
Észak-Afrikában farba lőttek.
Dél-Amerikában egy pusztító repesz találta el a bal szárnyamat.
Kelet-Ázsiában elkaptam egy ritka bélféreg-fertőzést
a hasüregem alsó részében, ami még most is bennem van,
itt, a testemben.
De nem bántam meg ezt az egyenruhát.
16 év múlva nyugdíjas leszek.
Vége a mesének, lányok! Villanyt le!
Gyorsan! Kapcsoljátok le! Fekvés! Paplant fel!
- Imádkozzatok! - Igenis!
Ámen. Ámen. Ámen.
Mitch-Mitch!
Mitch-Mitch! Mi akarsz lenni?
Mi?
Mi akarsz lenni, Mitch-Mitch?
Ilyen rossz jegyekkel, patikussegéd leszek.
Megelégszel ennyivel?
Nem leszek elkeseredve. Tanulnom kellett volna.
És te, Robouchon?
Nincs választásom, az apám üveggyárában fogok dolgozni.
Valakinek át kell vennie.
Ez így megy.
Vaugirard! Mi a terv?
Gondolom, maradok jóképű élősködő, mint az összes unokatestvérem.
Bírom az unokatesóidat.
- Igen. - És te, Morisot?
Morisot, mi akarsz lenni?
Tüntető.
- Mit mondott? - Azt, hogy "tüntető".
- Ezt hogy érti? - Nem tudom.
Tudtommal Morisot geokémiát akar tanítani az egyetemen.
Morisot sír.
Ez ki volt?
Nem akarom.
Már csak 8 hét van a szolgálatból, Morisot.
Nem a szolgálatra gondolok.
Hanem arra, ami utána jön, és a nyugdíjig tart.
Arra a 48 évre az életemből. Azt nem akarom.
Nem tudom magam felnőttként elképzelni a szüleink világában.
Morisot! Kiugrott az ablakon!
- Meghalt? - Nem tudom.
- Ez hányadik? - 5-ik, nagy belmagasság.
Tegnap esett, puhább a föld.
Nem mozog.
Még mindig nem mozog.
Többé nem tisztelgek ennek a jelvénynek.
Mitch-Mitchet letartóztatták dezertálásért,
és a Sans Blague lett
Az Ifjú Idealisták A Neoliberális Társadalom Levéréséért Mozgalom központja.
Mit csinálsz?
Charvet fontosabb Tip-Topnál.
Megférnek egymás mellett.
Tip-Top és Charvet.
Tip-Top árucikk. Egy lemezkiadó képviseli,
ami egy óriáscégé, ami egy banktól függ, amit az állam irányít,
és egy bábkormány vezet.
Ahányszor énekel, meghal egy nyugat-afrikai paraszt.
Ezután egy váratlan "fogat fogért" helyzet alakult ki
Ennui idősebbjei és fiatalabbjai között.
Augusztus.
A Közösségi Súgó Kampány elítélte a diákmozgalmat.
Szeptember.
Bevonták a Sans Blague kávéárusítási engedélyét.
Október.
A Propaganda bizottság kalóz rádiótornyot helyezett a Fizika Intézet tetejére.
November.
Ebédbefizetési blokád a hallgatói menzán.
December.
Tüntetés a Bibliothèque Principale-ban.
Minden könyvtári könyv kikölcsönzése
5 perccel a lejárat előttig, megúszva a tetemes késedelmi díjat.
Január.
Mitch-Mitchet szülői felügyelet alá helyezték.
Február.
Lázadás a lánykollégiumban.
Végül az egészből ez lesz...
Március.
A sakktáblás forradalom.
« Fehér bástya mehet! »
Hsz. a K.F. B3-ra.
Huszár üti a királynő futóját.
Polgármester úr! Lépett.
Huszár üti a huszárt.
Hol tartasz?
- Utolsó fejezet. - Utolsó bekezdés.
Ezt nevezitek kiáltványnak?
Te nem?
Azt hiszem, így mondják.
2. oldal, « 7. pont »
Bár a céljuk önmagában nemes,
egy szabad, utópisztikus civilizáció létrehozása,
a diákok kisebb csoportokra oszlanak, mielőtt egyesülnének.
5. oldal, « 1(b) rendelet »
Egyvalami végre világos lett: válaszolnak a szüleiknek.
Mit akarnak? Megvédeni az illúzóikat.
Ragyogó elvonatkoztatás.
11. oldal, « Függelék III. római szám. »
Meggyőződésem, hogy jobbak, mint mi voltunk.
Ki hagyta jóvá a pénz felhasználását arra, hogy egy ilyen bárgyú,
zavaros, költői (rossz) papírt kiadjunk?
Én vagyok a pénzügyes... állítólag!
És minek az a függelék?
- Az a legjobb rész. - A kedvencem.
Mrs. Krementz javasolta. A függeléket.
Mrs. Krementz írta ezt?
Csiszolt rajta. Egyes részeket.
Neki mi köze ehhez?
- Fontos az újságírói semlegesség. - Az nincs, nem létezik.
Nem létezik semlegesség.
Nem vagy a szóvivőnk. (se Mrs. Krementz)
Az a dolgod, hogy sakkozz.
Neked írtam az előszót.
Ezt megőrzöm, de a többit:
« Egyetlen szavaddal sem értek egyet. »
Emlékeztető: "Ez más manifestation-ja."
"Nem a te balhéd. Ne szólj bele, Lucinda. Maradj csendben."
Mondanom kell valamit.
Nagyon értelmes lány vagy, Juliette.
Ha kicsit eltennéd a púderpamacsodat, bocs,
és kicsit gondolkoznál, bocs, rádöbbennél, hogy ebben mind benne vagytok.
Még a rohamrendőrség is.
Nem vagyok gyerek. Gondolkozom.
Mint mindenki.
- Ez túlzás. - Nem mindenki.
Mi jövünk.
Tájékozatlannak tart? Nem veszem komolyan?
Higgye el, téved.
Tapintatlan voltam.
Visszavonom a megjegyzésemet.
Csak szeretné.
Bocsánatot kérek.
Nagyszerű.
Sajnálom.
Értettem.
Köszönöm.
Biztos?
Persze.
Mi biztos?
Biztos, hogy nem vagy gyerek?
Egész biztos.
Tanuld meg elfogadni a bocsánatkérést. Fontos.
(Harc! Az öreg amerikai kontra a francia tinilány.)
Kinek fontos?
A felnőtteknek.
Mi jövünk. Vár a polgármester.
Nem zavar, hogy lefekszik vele, Mrs. Krementz.
Mindenkinek joga van hozzá. (Sőt, alapvető emberi jog.)
Ami zavar:
Hogy szerelmes Zeffirellibe!
Nem helyes, de az biztos, hogy gusztustalan!
Vénlány!
Szeretném megőrizni a méltóságomat.
Nem vénlány, és nem szerelmes belém.
A barátunk, a barátja vagyok. Összezavarodott, segíteni akar.
Mérges. Nagyon jó író.
Magányos élet, ugye?
Néha.
Igaz. Meg kell őriznem újságírói semlegességemet...
ha van ilyen egyáltalán.
Kérem, bocsásson meg, Mrs. Krementz.
Továbbra sincs válasz.
Gumilövedéket és könnygázt.
Lejárt az idő!
Technikai sakk-matt!
Csak tüzijáték.
Ő a legjobb közülük.
Ne acsarkodjatok, szeretkezzetek!
Szűz vagyok.
Én is, csak Mrs. Krementzcel voltam.
Sejtettem.
Március 15.
A jegyzetfüzetem elején észrevettem egy sebtében írt bejegyzést.
Nem tudom, mikor írhatta Zeffirelli.
Azon az éjszakán, miközben aludtam?
Költői, nem feltétlenül rossz értelemben. Így hangzik:
Utóirat a leszakadt függelékhez.
Hatalmas üstökös száguld, szikrázó lángcsóva,
az univerzum határa felé, kozmikus téridőn át.
Mi is volt a célünk?
Két emlék felidézése.
Te. A szappan illatú bolti sampon...
áporodott cigaretta, égett pirítósszag.
Ő. A benzinszag parfümként lengi körül,
kávés lehelet, túl cukros, kakaóvajas bőr.
Hol tölti a nyarakat?
Azt mondják, hogy a szagok maradnak meg. Így működik az agyunk.
Nem olvastam anyám könyveit.
Állítólag apám remekül helytállt az utolsó háborúban.
Jobb szüleim nem is lehetnének.
A lánykolesz.
Először voltam úgy ott, hogy nem tüntettem és vertem szét mindent.
Azt mondtam: "Ne kritizáld a kiáltványomat!" Erre ő:
« Vetkőzz! »
Szégyellem az új izmaimat.
A nagy, buta szemével nézte, ahogy csurrantok.
Ezer csókkal később...
emlékszik majd, hogy milyen ízű volt a szerszámom a nyelve hegyén?
Bocsánat, Mrs. Krementz. Tudom, hogy gyűlöli a trágárságot.
Van még egy mondat az oldal alján, ami a csúf kézírás miatt kivehetetlen.
"Egy kiáltvány módosításai. 4. oldal, 1. csillag.
Előmozdítva a..."
Mindjárt jövök.
Zeffirelli!
Ő nem egy hatalmas, száguldó üstökös,
az univerzum határa felé felé tartva, kozmikus téridőn át.
Hanem egy fiú, aki fiatalon fog meghalni.
Ezen a bolygón fog vízbe fulladni...
a mély, mocskos, varázslatos folyó áramlatában,
ami éjjel-nappal csordogál a vén város ereiben.
A szüleinél éjfélkor cseng a telefon,
gyorsan, gépiesen felöltöznek, egymás kezét fogják a taxiban,
úton, hogy azonosítsák fiuk kihűlt holttestét.
Vákumfóliába csomagolt, tömeggyártott képét
úgy veszik majd mint a rágót a hősmániások,
akik ilyennek szeretnék magukat látni.
Az ifjúság bájos nárcizmusa.
Elhunyt a híres sakkozó/aktivista fiú A TORONY A FOLYÓBA OMLOTT
Március 30.
Az utca túloldalán beszédes a látvány.
Becsengetnek, a diákok sietve lépnek be az osztálytermekbe.
Nyikorgó hinta leng az üres iskolaudvaron.
Jöjjön be!
ÍZEK & ILLATOK ROVAT (55.-74. OLDAL)
#3 TÖRTÉNET
« A rendőrkapitány privát étkezője »
EGY REMEK SÉF PORTRÉJA
Valaki azt mondta, hogy fotografikus memóriája van.
- Ez igaz? - Tévedés.
Tipografikus memóriám van.
Amit leírok, azt pontosan, és részletesen fel tudom idézni.
Minden egyéb információt inkább csak homályos emlékképként tárolok.
A kedveseim szerint feledékeny ipse vagyok.
Ugyanakkor minden szóra emlékszik, amit leírt.
Regényekre, versekre, színdarabokra...
A viszonzatlan szerelmesversekre. Sajnos igen.
Tehetünk egy próbát?
Ha muszáj.
Ha nem játszunk a nézők...
és a Gemini fogpor nagyra tartott reklámarcának türelmével.
Kedvenc cikkem arról a szakácsról szól, aki megmérgezte az emberrablókat.
"Az asztalnál ülő diákok ízekkel álmodnak?
Ez volt e magazin újságírójának az első kérdése,
miután alaposan felkészült az interjúra Nescaffier hadnaggyal...
a kapitányság főséfjével a keskeny félszigeten,
amit úgy hívnak: Rognure d'Ongle.
Minden hasonló kérdés megválaszolatlan maradt azon az eseménydús estén."
Folytassam?
Kérem.
Ennui Rendőrség 20:55
Nem elég korán érkeztem.
Bár az utolsó előtti emelet szobáira elvileg kitért az építmény alaprajza,
a carte de dégustation-ban...
Vacsora a Commissaire-ral
(séf: Nescaffier hadnagy)
...sehol nem volt, legalábbis ez az író nem találta.
A kartográfia gyenge pontja.
A homoszexualitás átka.
Monsieur Nescaffier híres és sikeres.
Rajonganak érte szakácsok, zsaruk, capitaines-ek,
úgymint téglák, besúgók és spiclik.
Ő a legnagyobb művelője a konyhának, amit úgy hívnak: Gastronomie Gendarmique.
A "rendőrkonyha" bevetési piknikkel és üldözős uzsival indult,
majd idővel egyre kifinomultabbá vált...
roppantmód tápláló, és ha megfelelően készítik el,
káprázatosan ízletes.
Alapok:
Nagymértékben hordozható, fehérjegazdag, a nem domináns kézzel ehető,
a másikkal fegyvert fognak, vagy papírmunkát végeznek.
A fogásokat felvágva tálálják. Semmi ropogós.
Csendes kaja.
A szószt porrá szárítják, így nem ömlik ki,
és helyszínelésnél sem keverhető össze vérfolttal.
Az étkezők saját fourchettes de poche-t hoznak,
amibe titokzatos idézeteket vésnek, vagy balga rendőrszövegeket.
1. SZÁMÚ TYÚKKETREC
Hogy akar megölni?
Úgy vélem, hogy...
összetéveszt valakivel.
Nagyon régóta van a tyúkketrecben?
Elnézést kérek.
ROEBUCK WRIGHT ITT JÁRT
Monsieur Nescaffier már vidéki, gyakornok tűzoltó korában
magas célt tűzött ki maga elé,
és nincs annál magasabb métier... mint Chef Cuisinier-nek lenni
a Commissaire de la Police Municipale-ban.
Elnézést a késésért.
Semmiség, semmi baj.
Mr. Wright, bemutatom anyámat,
Louise de la Villatte-et. Szólítsa Mamannak, mint mi.
A legrégebbi barátom, Chou-fleur.
Amikor megismertem, lányos kisiskolás volt,
fürtös hajjal, és az összes foga megvolt.
Most már úgy néz ki mint egy csontváz.
A sarokban Maupassant járőr.
Ő lesz a felszolgálónk.
Koktélokat!
Ő Gigi fiam, bűnügyi laboros szerelésben.
Mit lopsz el a személyes irattáramból?
A megoldatlan bűnügyeket.
- Üdvözöld Mr. Wrightot! - Csókolom!
Szervusz, Gigi!
Teljes nevén: Isadore Sharif de la Villatte.
A Commissaire és fia, özvegyen, anyátlanul hagyták el a helyet, ahol a fiú született,
egymásba kapaszkodva a gyászban.
Gigi hat éves volt.
Iskolája a parancsnokság és a járőrkocsi volt.
Törvényszéki tanárok oktatták neki a bűnüldözés tudományát.
Elsői rajzai szemtanúk beszámolói alapján készített fantomképek voltak.
Első szavait morzézva mondta el.
Az egész üdítően természetes volt.
Úgy nevelték, hogy majd ő lép a Commissaire helyére.
Igen, olvastam magát a magazinban.
Elnyerte a tetszésedet?
Hogyne, hogyne.
Jól ír.
Feltételezem, hogy ismeri azt a zsenit. Legalábbis hallott róla.
- Nescaffier hadnagy. - Mi az hogy!
Az ital egy tejszerű, lilás aperitif,
intenzív illatú, kimondottan gyógyító, csipetnyit érzékvesztő,
gleccser állagúra hűtve, beletöltve egy apró...
flaskába, olyanba, amit kempingezéskor és iskolákban használnak...
mindenkit elvarázsolt, mielőtt a következő 60 másodpercet...
halálosan megszakították.
Három egymást átfedő időintervallumban a következő drámai események történtek.
Egy.
Monsieur Nescaffier hozzálátott rejtélyes rituáléjához.
Nem értem és leírni sem tudom, hogy mi zajlik a konyhában.
Csodálom az alkotás folyamatát,
a művész tehetségét, nem érdekel sem a véső titka, sem a terpentin.
Kettő.
Maupassant járőr
egy időközönként felvillanó jelzésre reagálva, feletteséhez vitte a telefont.
Hallgatom.
Mint már tudja, elraboltuk a fiát, és egy olyan helyre vittük, amit nem talál meg.
Engedje el, vagy végezze ki Abakuszt, és a kisfiú visszakerül önhöz.
Ha napfelkeltéig nem teszi meg, a fia erőszakos halált hal.
Három.
A gyerekszoba tetőablakát,
ami a padlástéren található, szépen kifeszítették.
A szökésről és az autós üldözésről beszámoltak,
bár kissé kiszínezve, a következő heti képregényben.
3 nappal korábban
Bár a hírhedt ennui bandaháború,
a "Téli Bűnözési Hullám", kiiktatott sok alvilági figurát,
gyalázatos módon, ártatlan állampolgárok életét is követelte.
A korrupt könyvelő, "Abakusz" elfogása,
a táskával, amiben a kenőpénzeket igazoló papírok voltak,
leleplezve a város 3 nagy szindikátusát,
ismét reményt keltett a törvénytisztelő közösségben, hogy a válság rendeződik.
Azonban az események erősen felkavarták az állóvizet
az bűnözői alvilág posványos mocsarában.
Ami engem illet, nem ismertem fel Abakuszt,
ugyanakkor ismertem a tyúkketrecet.
Ez nincs benne a cikkben.
- Tudja, hogy ki Mr. Howitzer? - Persze, ifj. Arthur Howitzer.
A Francia Kiadás alapítója.
Egy hete voltam Ennui-ban, amikor az a balszerencse ért,
hogy letartóztattak egy italt kínáló létesíményben, a Laza negyed peremén,
új cimboráimmal együtt.
Mi volt a vád?
Szerelem.
Az embereket vagy zavarja, vagy nem zavarja mások dühe, gyűlölete, büszkesége,
de ha valaki rosszul szeret...
az nagy veszélybe kerülhet.
Ez esetben 6 nap letöltendő járt érte a tyúkketrecben.
Senki nem akart megmenteni, senki nem akart letolni.
Az egyetlen szám, amit a tipográfikus emlékezetem rögzített, ez volt:
Nyomdász kerület 9-2211.
Sajnos egyik írását sem áll módunkban megjelentetni,
de örülnék, ha a jövőben jelentkezne más cikkekkel.
Vagy ha Ennui-ban jár...
Nem ismertem a fickót.
Csak azért tudtam elérni, mert munkát kerestem.
ÁLLÁSAJÁNLATOK
Lássuk csak!
Iskolaújság, költő klub, színházi társulat.
Iskolaindulót írt. A szövegét és a zenéjét is.
Gyakornok egy lapnál, zöldfülű riporter, segédszerkesztő.
Tüzek és gyilkosságok. Én is így kezdtem.
Persze apámé volt az újság.
Egy kis sport, egy kis bűnügy, politika.
Kétszer jelöltek a Legjobb Esszékre.
Déli államok, középnyugat, keleti part.
Hatalmas ország.
20 éve nem voltam ott.
Ne most, állásinterjút tartok.
Jók az írásai. Újra elolvastam őket a taxiban.
Írt már könyvkritikát?
Soha.
Még pár óráig bent lesz, amíg lepapírozzák.
Ezt olvassa el. 300 szót kérek.
VIGYÁZZ! A HANCÚR
Kap 500 frankot, mínusz 250, amit óvadékként megelőlegeztem,
de újra megelőlegezem mint megélhetési költséget.
Reggel hozza be az első változatot, és bármi is a véleménye, Mr. Wright,
hangozzon úgy, mintha szándékosan írta volna így.
Köszönöm.
Tilos sírni.
A címe: "Az ezer gyomros éjszakája."
Megint idézek.
Hogy a Commissaire és hozzáértő elit csapata
miként találta meg olyan gyorsan az emberrablók rejtekhelyét...
Nos...
Fogalmam sincs.
Gondolom, megvannak az eszközeik.
Újra megkérdezem.
De sikerrel jártak.
Kik voltak ezek?
Később fény derült rá.
Az nagyfőnökök által felbérelt banditák és fegyveresek,
akik az ennui bandákból és alvilági összekötőkből kerültek ki.
A sofőr, Joe Lefèvre, az egykor majdnem híres zenész.
Nemez, Aggszűz és Hieronymus Von Altman...
holland lángelmék.
Marconi Brutelli, a mediterrán anarchista.
Két huligán, rossz viszonyt ápoló unokatestvérek.
Egy táncoslány trió, mind narkós.
Plusz egy kis leleményes rab,
aki ki akart szabadulni, hogy ne az adófizetők pénzén éljen.
Mi ez a zaj?
Légbuborékok a radiátorcsőben. Nyomás alatt van.
Mintha morzé lenne.
Talán az is lehet.
Gigi vagyok. Hogy hívnak?
Nem mondom meg. Ez bűncselekmény.
Nem vagy bűnöző, csak egy zizis táncosnő.
- Ha. - Neked ha.
Fogd be!
Milyen színű a szemed? Kék?
Helló!
Énekelj nekem egy altatót.
Félek.
Alszol?
A Commissaire imádta Gigit, amennyire szív csak szerethet.
De az agya, a finom gépezet, ami leleplezésre...
és bűnfelderítésre van hangolva...
a vacsora óta csak zakatolt.
Maman, éhes vagyok.
Kritikus kalóriahiányos állapotba került.
Nescaffier, aki hat év után tért vissza a pályára,
felkészült, hogy elkápráztassa őket.
A változás azonnal észrevehető volt.
Nescaffier.
Ahogy a nagy séf konyhájából kiszökő enyhe illatfoszlányok
bekúsztak a Commissaire orrába,
megjelent előtte a haditerv, amit rögvest elkezdett kidolgozni.
Először is:
Kanáritojásból készült majonézes tojás, saját habcsókhéjában.
Kommandót délre és nyugatra.
Majd:
Gerillákat keletre.
Vese.
A polgármester kertjéből származó szilvával.
Alagútfúrás. (75 mm) Mindhárom házban.
Aztán...
darált bárányhúsos bonbon tésztatáskában.
Tető: a vadászklub lövészei.
Blasé-i osztriga.
Liftakna: amatőr hegymászók.
Pompás utcai galambvagdalt. Végül...
Keljen fel a benga!
...dohánypuding vajkrém ágyon.
Legyen éber a biztonság kedvéért.
- Feltehetek egy kérdést? - Hogyne.
- Csak fejben szamárfülezem az oldalt. - Elnézést.
Írt az amerikai négerről, a francia entellektüelről,
- a déli... - És az antinégerről.
Az antinégerről.
Szentírás, mitológia, folklór, valós bűneset, kitalált bűneset...
kísértethistória, pikareszk, fejlődésregény, de az évek alatt...
legtöbbet az ételről írt.
Miért?
Ki? Mi? Hol? Mikor? Hogyan? Érthető kérdések...
de már zöldfülű riporterként megtanultam, hogy semmilyen körülmények sem...
ha képesek vagyunk ellenállni a kísértésnek,
soha ne kérdezzük meg, hogy miért.
Befeszülnek tőle.
- Sajnálom, de érdekel... - Ez kínzás.
...ha nem baj.
Jobb, ha nem a nyilvánosság előtt tartunk önvizsgálatot.
Nos...
csak azért válaszolok, mert lefárasztott...
de tényleg nem tudom, hogy mit fogok mondani.
Van valami fájóan szép abban...
amikor egy magányos külföldi rója az utcákat az otthonának választott,
lehetőleg holdfényes városban. Az én esetemben Ennui-ban.
Oly sokszor...
Oly sokszor osztottam meg izgalmas felfedezéseimet...
senkivel.
De valamelyik sugárúton, vagy bulváron...
mindig várt egy megterített asztal.
Egy szakács, egy pincér, egy üveg, egy pohár, egy gyertya.
Én választottam ezt az életet.
A magányos lakomázást, ami a társammá vált,
ami vígaszt nyújt és erőt ad.
Emlékszik, hova tette a könyvjelzőt?
Hát persze, csacsi! "Mindeközben."
"Mindeközben az utca túloldalán..."
Figyelem! A lakás a legfelső emeleten van, a tér sarkában.
A rendőrök már ott vannak...
Tüzet szüntess! Tüzet szüntess!
A csetepaté egyik szünetében, a vén portás,
a két háborút megjárt veterán, átbiceg az úton egy rejtjeles üzenettel.
KÜLDJÉK A SZAKÁCSOT
Egy órával később
A legfelső emeleten tartózkodó emberrablók vezetőjéhez beszélek!
Van működő konyha a rejtekhelyükön?
A fiamnak ennie kell.
Hadd küldjük fel a rendőrségi szakácsot, a hozzávalókkal és eszközökkel.
Annyi adagban készíti el a vacsorát,
hogy magának és a tettestársainak is jusson belőle.
Mi már ettünk.
Egy újabb csicska...
vagy maga Nescaffier?
Feketerigós pite.
Miután megkóstoltattak vele minden fogást...
a séf megette a halálos mérget.
A kisfiúnak.
Állj!
Írja le a receptet!
Vacsora után
Segítség!
De Nescaffier életben maradt, hála jó fájdalomtűrőképességének,
hiszen megedződött a töménytelen mennyiségű nehéz ételtől,
amit az évek során elkészített, és ami emberfeletti gyomrába vándorolt.
Persze tudta jól,
hogy bárhogy van elkészítve, Gigi gyűlöli a retket,
olyan mélységes megvetéssel, hogy soha hozzá nem ért egyhez,
sőt, a szót sem ejtette ki a száján, egész addigi zsenge életében.
Azonban, mint kiderült...
a sofőr is gyűlöli a retket.
Kormányozzon!
A legfelkavaróbb, legmeghökkentőbb része
a meglehetősen hosszúra nyúlt vacsoraestnek, ez volt...
Pompás irónia. Monsieur Albert...
a demi-monde könyvelője, az egész contretemps kirobbantója...
a tyúkketrecben volt csütörtök vacsorától, a hétfői reggeliig. Majdnem éhen halt.
Egyedül a lábadozó Monsieur Nescaffier
tartotta a frontot, és jutott eszébe
elkészíteni egy omelette à la policière-t,
amit melegen egy egynapos házkutatási parancsba csomagolt.
Abakusz jól evett azon a reggelen.
Egy szó a Gemini fogportól.
- Egy nagy séfről kellene szólnia. - Részben arról szól.
- Az Ízek és Illatok rovat... - Értem. Teljesen világos volt a feladat.
Talán elkerülte a figyelmét,
hogy akaratom ellenére lőttek rám, és gránátokkal dobáltak.
Enni mentem oda, és nem csalódtam, mint azt részletesen leírtam.
Nescaffier-nek csak egy sor szövege lehet.
Kihagytam valamit, amit elmesélt. Elszomorított.
Visszatehetem, ha gondolja.
Mit mondott?
Martin, Martin...
Guillaume Martin.
Volt ízük.
Elnézést, hogyan?
A retekben lévő mérgezó sóknak...
volt ízük.
Számomra teljesen ismeretlen íz.
Kesernyés, penészes, borsos...
fűszeres, kissé olajas...
földes ízük volt.
Életemben nem éreztem ilyen ízt.
Nem kimondottan kellemes...
rendkívül mérgező...
mégis egy új íz.
Ritka dolog az én koromban.
Tisztelem a bátorságát, hadnagy úr.
Nem vagyok bátor.
Csak nem volt...
kedvem...
csalódást okozni mindenkinek.
Tudja, külföldi vagyok.
A város tele van velünk, mi?
Én is az vagyok.
Keresünk valamit, ami hiányzik.
Hiányzik valami, amit hátra hagytunk.
Talán ha szerencsénk van...
megtaláljuk azt, amit eddig kerestünk...
a helyeken, amiket otthonnak hívtunk.
Ez a legjobb része az egésznek.
Ezért kellett megírni.
Tökéletesen nem értek egyet.
Na, szóval! Ne hagyja ki.
VESZTESÉG & HALÁL ROVAT (75. OLDAL)
VÉGJEGYZET
Mindenki itt van?
Gondolom, tudják. Szívrohama volt.
Tilos sírni.
Jön érte valaki?
Sztrájk van a hullaházban.
Ki volt vele?
Egyedül volt.
Születésnapi táviratokat olvasott.
Ne gyújtsa meg a gyertyákat. Halott.
Én kérek egy szeletet!
Én is.
Írnunk kell valamit. Ki vállalja el?
Van egy aktánk.
A művészeti részét vállalom.
Ő az.
Írjuk meg együtt.
Mit?
A nekrológot.
Ifj. Arthur Howitzer Észak-Kansasban született,
Észak-Amerika földrajzi középpontjától 10 mérföldre.
5 évesen vesztette el az anyját, ennek a magazinnak az alapítója.
A Francia Kiadás előbb Piknik volt.
A Liberty, Kansas Evening Sun alig olvasott vasárnapi melléklete.
Nyaralásnak indult.
Ez igaz?
Nagyjából.
Most mi lesz?
A Francia Kiadásnak vége
A Francia Kiadás a Liberty, Kansas Evening Sun melléklete
Magyar szöveg: Heltai Olga