Tento film pozostáva z: NEKROLÓGU, krátkeho SPRIEVODCU,
a TROCH REPORTÁŽÍ z novín FRANCÚZSKA DEPEŠA
(vydávaných v Ennui vo Francúzsku).
FRANCÚZSKA DEPEŠA LIBERTY, KANSAS EVENING SUN
RUBRIKA ÚPADKY A ÚMRTIA « Zomrel šéfredaktor, 75 »
Arthur Howitzer, Jr. (1900 - 1975)
Z KANSASU ZAKLADATEĽ TÝCHTO NOVÍN
Ennui-sur-Blasé, FRANCÚZSKO
Začalo sa to ako prázdniny.
Arthur Howitzer, Jr., prvák na univerzite,
chcel uniknúť skvelej budúcnosti na Veľkých pláňach,
nuž presvedčil otca, majiteľa Liberty, Kansas Evening Sun,
aby mu financoval študijnú cestu za oceán,
kde sa priučí
rodinnému biznisu písaním stĺpčeka z ciest,
ktorý vyjde pre miestnych čitateľov v nedeľnej prílohe Picnic.
V priebehu desiatich rokov zostavil tím
najlepších exilových novinárov tých čias
a zmenil Picnic na Francúzsku depešu,
vecný týždenník o otázkach svetovej politiky,
umení vysokom i nízkom, móde, štýlovom varení, vyberaných nápojoch
a najrôznejších zaujímavých príbehoch z odľahlých kútov.
Prinášal svet do Kansasu.
Jeho autorov nájdete v každej dobrej americkej knižnici.
Berensenová,
Sazerac,
Krementzová,
Roebuck Wright.
Ďalej reportér, vraj najlepší
v počte viet za minútu.
Ďalší nedopísal jediný článok,
ale spokojne sa tri desaťročia motal po chodbách.
Nepriznane slepý autor, ktorý nadšene písal cez pohľad druhých.
Neporaziteľná kapacita v gramatike.
Obálky ilustroval Hermès Jones.
Arthur Jr. bol známy vľúdnosťou
k autorom článkov, no nie k zvyšku redakcie.
Nie, to čo je?
Chcem morku.
Pečenú s plnkou, na stole s výzdobou a pútnikmi!
Vedenie účtovníctva bolo komplikované, ale fungovalo.
Dajte jej 150 frankov týždenne na 15 rokov
a 5 amerických centov za slovo mínus výdaje.
Jeho najčastejšie opakovaná, hoci trochu apokryfická rada znela:
Nech to vyzerá, že ste to tak napísali náročky.
Do Liberty sa vrátil presne 50 rokov po svojom odchode
na svoj pohreb.
V tom čase mal časopis vyše
pol milióna predplatiteľov v 50 krajinách.
Prútený kôš s fúrou medailí, plakiet a čestných uznaní
najvyššieho rádu pochovali spolu s ním
aj so strojom Andretti Ribbon
a papierom vysokej gramáže z egyptskej bavlny.
Mal šéfredaktorský pohreb.
V závete žiadal
okamžite po svojej smrti, citujem:
Rozobrať a roztaviť lisy.
Vypratať a predať kancelárie redakcie.
Vyplatiť pracovníkom odmeny, rozviazať s nimi zmluvy
a natrvalo ukončiť vydávanie novín.
A tak
bude nekrológ vydavateľa aj nekrológom týchto novín.
Všetkým predplatiteľom sa, samozrejme, vrátia peniaze
za nevyčerpanú časť predplatného.
Jeho epitafom bude doslovné znenie tabuľky,
čo visí v jeho kancelárii nad dverami.
Berensenová. Betónové veľdielo.
Tri zlé častice, zlý vid
a 9 preklepov už v prvej vete.
Niektoré sú úmyselné.
Krementzová, Korektúra manifestu.
Chceli sme 2 500 slov, dodala 14 000, plus
poznámky, referencie, glosár a dva epilógy.
Jeden z jej najlepších textov.
- Sazerac? - Neoveriteľné fakty.
Zmenil mená a píše len o spodine a čvarge.
To sú jeho ľudia.
A Roebuck Wright?
Má zamknuté, ale počuť klepanie.
Netlačte naňho.
A koho vyhodíme?
Mám priveľa článkov aj do dvojčísla,
ktoré si však nemôžeme dovoliť.
Vedúci tlačiarne odkazuje: hodina do tlače.
Máš padáka.
Vážne?
Neplač mi v kancelárii.
NEPLAKAŤ
Menšia hlavička, menej reklamy a tlačiar kúpi viac papiera.
Nikoho nevyhodím.
Dobrí autori. Tých si predchádzal.
Rozmaznával. A zúrivo si ich chránil.
Čo myslíte?
Ja?
Ja by som začal pánom Sazeracom.
Toto boli jeho ľudia.
RUBRIKA MIESTNY KOLORIT (STRANY 3 - 4)
V SKRATKE
« Reportér na bicykli » Herbsaint SAZERAC
MOMENTKA MESTA V 300 SLOVÁCH
V pondelok sa Ennui náhle preberá.
S básnickou licenciou stroja času
sa vyberme na prechádzku.
Deň v Ennui v priebehu 250 rokov.
Mesto vzniklo ako zlepenec remeselníckych osád.
Iba názvy sa nezmenili.
Rajón čističov topánok.
Minulosť - Budúcnosť
Murárska štvrť.
Mäsiarske podlubie.
Slepá ulička vreckárov.
Na tomto mieste vychýrený trh,
kde sa predávalo všemožné jedlo a potraviny
pod rozľahlou klenbou zo skla a kovu,
neskôr zdemolovaný, ako vidíte,
kvôli viacpodlažnému nákupnému centru s parkoviskom.
Ako každé živé mesto,
Ennui živí zverinec hávede a zdochlinožrútov.
Potkany, čo osídlili podzemnú železnicu.
Mačky, čo zabrali šikmé strechy.
Anguillettes, čo zamorili plytké odtokové kanály.
Po svätom prijímaní lúpežní chlapci zo zboru,
pripití Kristovou krvou obťažujú penzistov
a robia neplechu.
Vo Flákačskej štvrti, študenti.
Hladní, nepokojní, ľahkovážni.
V Chajdovom rajóne,
starí ľudia.
Starí ľudia, čo nemali šťastie.
Automobil.
Požehnanie i prekliatie.
Trúbenie, šmyk, rýchla jazda, kašľanie a strieľanie.
Emisie jedovatých výparov a špinavých výfukových splodín,
nebezpečné nehody, neustála premávka, vysoké...
Doriti!
Oddelenie miestnych štatistík.
Priemerné zrážky: 750 milimetrov.
Priemerné snehové zrážky: 190 000 vločiek.
Týždenne vylovia z rieky Blasé 8,25 mŕtvoly.
Toto číslo sa nemení napriek populačnému rastu
a lepšiemu zdraviu a hygiene.
Ako slnko zapadá, zmes neregistrovaných prostitútok
a gigolov nahradí denných poslíčkov a predavačov
a večer nasýti promiskuitný pokoj.
Aké zvuky narušia ticho noci?
A aké záhady predznamenajú?
Možno je starý aforizmus pravdivý.
Všetky veľké krásky
majú svoje najtajnejšie tajomstvá.
"Potkany, háveď, gigolovia, prostitútky."
Nie je to tentoraz príliš ponuré?
- Nie. - Pre slušných ľudí.
Má to byť očarujúce.
"Vreckári, mŕtvoly, väzenia, pisoáre..."
Nemôžete pridať kvetinárstvo
- či múzeum? - Nie.
Nejaké pekné miesto?
Neznášam kvety.
Môžete škrtnúť druhú polovicu druhého odseku.
Opakuje sa vám o kus ďalej.
Dobre.
RUBRIKA UMENIE A UMELCI (STRANY 5 - 34)
PRÍBEH Č. 1
« Betónové veľdielo » J. K. L. BERENSENOVÁ
PORTRÉT MALIARA A OBRAZU
Témou dnešnej prednášky
je veľký maliar v čele a strede
francúzskej Školy smeru fŕkanej maľby.
Pán Moses Rosenthaler.
Ako viete, preslávil ho
smelý dramatický štýl a kolosálne rozmery jeho stredného obdobia,
samozrejme, najmä jeho obrazový polyptych s názvom
Desať fresiek na nosnom múre zo železobetónu.
Podľa môjho názoru zostáva najvýrečnejším
a určite najhlučnejším umeleckým hlasom svojej búrlivej generácie.
Ako sa toto kľúčové dielo dostalo
na výnimočné miesto v stálej expozícii tu,
v Clampettovej zbierke?
Náš príbeh sa začína v spoločnej jedálni.
Výstava Popolníky, hrnce a makramé,
prehliadka ručných prác amatérskych umelcov
zavretých na psychiatrickom oddelení väznice v Ennui
by sa asi nedostala do análov dejín umenia,
keby sa na ňu nebola dostala malá maľba
od pána Rosenthalera, ktorý si v tom čase
odpykával 50-ročný trest za dvojnásobnú vraždu,
a keby si jeho prácu nebol všimol spoluväzeň,
levantský obchodník s umením Julian Cadazio,
ktorý bol riadením osudu uväznený
vo vedľajšej budove za daňové úniky druhého stupňa.
Strážnik.
Kto to namaľoval?
Občan 7524.
To oddelenie má zrejme maximálne zabezpečenie duševne chorých a bláznov.
Vybavíte mi sprievod a povolenie na návštevu
s okamžitou platnosťou?
Nahá Simone. Blok J. Dielnička.
Chcem ju kúpiť.
Prečo?
Lebo sa mi páči.
Nie je na predaj.
Áno, je.
- Nie je. - Je.
- Nie je. - Je. Áno, je.
Umelci predávajú svoje diela. To z nich robí umelcov.
Že ich predávajú. Ak nechcete predať, nemaľujte.
Otázkou je, aká je vaša cena?
50 cigariet.
Radšej 75.
Prečo sa pozeráte na strážničku?
To je Simone.
Nekúpim také dielo za 50 cigariet.
- 75. - Ani za 75 vo väzenskej mene.
Zaplatím vám 250 000 frankov v oficiálnej mene.
Dohodneme sa na predaji?
Môžem vám ponúknuť zálohu
83 centimov, kandizovaný gaštan a štyri cigarety.
Viac v tejto chvíli teraz nemám.
Ak však prijmete môj podpísaný prísľub,
dohodnutá suma vám bude poukázaná na účet do 90 dní.
Akú máte banku?
No nič.
Ako ste sa to naučili?
Maľovať takéto obrazy.
A koho ste zabili a nakoľko ste šialený?
Potrebujem informácie a urobíme o vás knihu.
Budete dôležitejší.
Kto vlastne ste,
Moses Rosenthaler?
Syn bohatého židovsko-mexického chovateľa koní,
Miguel Sebastian Maria Moisés de Rosenthaler,
navštevoval École des Antiquités za značných finančných nákladov.
Ale na konci dospievania
zahodil luxus
pohodlného života a nahradil ho...
špinou.
Hladom.
Osamelosťou.
Nebezpečenstvom.
Duševnou chorobou.
A, samozrejme,
trestuhodným násilím.
Počas prvých desiatich rokov dlhého trestu
nevzal do ruky štetec.
11. rok 1. deň
Povolenie zapísať sa na aktivity, gardienne.
Máte zápisný lístok?
Toto?
Počúvajte, prosím. Dnes tu máme nového trestanca.
Občan 7524, predstavte sa triede.
Čože?
Povedzte im o sebe.
Nechcem.
Je to povinné.
Veď ma poznajú.
O to nejde.
- Nič som si nepripravil. - Hovorte.
Takže, som tu už 3 647 dní a nocí.
Zostáva mi ďalších 14 603.
Vypijem 14 pohárov ústnej vody týždenne.
Týmto tempom
sa zrejme otrávim na smrť,
skôr ako znova uvidím svet tam vonku,
z čoho som...
veľmi smutný.
Musím zmeniť svoj program.
Vybrať sa novým smerom.
Urobím hocičo, aby som si zamestnal ruky.
Inak...
mi asi hrozí samovražda.
Preto som sa dnes zapísal na hrnčiarstvo a košikárstvo.
Volám sa Moses.
Sadnite si.
Ako sa voláte, gardienne?
Simone.
Isté ženy priťahujú väzni.
Je to známa úchylka.
Čosi na ich uväznení im pomáha
plnšie prežiť vlastnú slobodu.
Verte mi, je to erotické.
Ale pozrime sa na ňu.
Narodila sa priam do otroctva,
16 súrodencov.
Negramotná do dvadsiatky.
Dnes má značný majetok.
Úplne žiari.
Bože dobrý.
To som ja.
Samozrejme, odmietla všetky Rosenthalerove žiadosti o ruku,
pričom ju vraj žiadal často
a s úžasným elánom.
Poviem to čo najjednoduchšie.
Skúsim pretvoriť do slov
city, čo mám v srdci.
- Nemilujem ťa. - Milujem ťa.
Čo?
Nemilujem ťa.
To už?
Čo už?
Už to vieš?
Ako si môžeš byť istá?
Som.
Au.
To bolí.
Tá krutosť. Tá chladnokrvnosť.
Povedal si, čo si chcel. Chcela som ťa zastaviť.
Povedal som len časť.
Skončil som v strede. Je toho viac.
Nie.
- Čo nie? Vezmeš... - Nie.
- Vezmeš si ma? - Nie.
Mám ťa navliecť do kazajky, odviesť
a zamknúť v cele?
Potrebujem veci na maľovanie.
Plátno, stojan, štetce, terpentín.
Čo chceš maľovať?
Budúcnosť.
Čiže teba.
Síce nie je považovaný za veľkého znalca,
ale Julian Cadazio mal oko na určité veci
a urobil nám veľkú službu,
keď prišiel jeho čas a vyšiel z väzenia...
Končíme s kvetmi a misami s ovocím.
Koniec plážam a krajinkám.
Vymaníme sa z brnení, kobercov a tapisérií.
Našiel som niečo nové.
Moderné umenie?
Moderné umenie. Naše nové zameranie.
- Nechápem. - Pochopiteľne.
- Som starý? - Isteže.
- Vážne je to dobré? - Nie. Zlý prístup.
To nie je odpoveď.
Presne. Vidíte tam dievča?
Nie.
Je tam, verte mi.
Ako zistiť, či moderný umelec vie, čo robí:
dajte mu nakresliť koňa, kvetinu alebo potápajúcu sa loď,
niečo, čo má vyzerať tak,
ako to má vyzerať.
Dokáže to? Pozrite na toto.
Urobil to za 45 sekúnd vyhorenou zápalkou.
Dokonalý vrabec. Úžasné.
Smiem si ho nechať?
Nebuď hlúpy. Nie.
Ide o to, že keď chce, vie maľovať krásne,
ale podľa neho je toto lepšie.
A ja s ním vlastne súhlasím.
Nahá Simone. Blok J. Dielnička. Asi je to veľdielo
hodné značnej, premrštenej sumy peňazí.
Ale zatiaľ nie.
Musíme vytvoriť dopyt.
Ako dlho bude sedieť?
O týždeň Žiadosť o podmienečné prepustenie
predložená posudkovej komisii za občana 7524
vo veci útoku, ublíženia na tele
a rozštvrtenia.
Pán Rosenthaler,
prečo by sme vás mali pustiť von?
Lebo to bola nehoda, vaša ctihodnosť.
Nechcel som nikoho zabiť.
Dvom výčapníkom ste odpíli hlavu pílkou na mäso.
Prvý výčapník bol nehoda.
Druhý bol sebaobrana.
Nech je, ako chce,
ako preukážete skutočnú ľútosť alebo aspoň
pocit viny za zabitie tých dvoch mužov?
Koledovali si.
- Prosím? - Prepáčte.
Pýtate sa pri tomto rituáli,
či chceme niečo povedať, skôr než bude neskoro?
Ako na svadbe.
- Nie. - Budem stručný.
Všetci vieme, že tento muž je vrah.
Absolútne vinný z prvostupňovej vraždy.
To je isté.
Ale zároveň je vzácnym úkazom svojej generácie,
o akom počúvate, ale nikdy ho sami neobjavíte.
Umelecký génius.
Na takúto situáciu musí byť nejaká výnimka.
Okrem toho je asi psychotik. To nie je jeho vina.
S dovolením, možno
ho môžeme potrestať nejako inak?
Rosenthaler až do konca trestu nesmel žiadať
o podmienečné prepustenie.
Nemám ďalšie otázky.
Cadazio a jeho strýkovia sa však jednomyseľne zhodli,
že budú umelca propagovať ako exkluzívni agenti
po celom slobodnom svete.
Simone sa rozcestovala.
Salón v Ennui.
Kráľovská výstava.
Medzinárodný pavilón na veľtrhu v Liberty,
ktorý takmer zhorel na popol.
Skrátka, ten obraz vyvolal senzáciu.
POLOŽKA 42 "Dokonalý vrabec" M. Rosenthaler
Dokonca aj umelcove zabudnuté skoršie diela
sa šialene draho predávali na sekundárnom trhu.
Medzitým Rosenthaler tvoril vo väznici ďalej.
Prekvapivo, všetok umelcov základný materiál
pochádzal výhradne znútra väznice.
Vajcia v prášku.
Holubia krv.
Mazivo na okovy.
Uhlie, korok a trus.
A oheň, samozrejme.
Jasnožlté čistiace mydlo.
A čerstvá prosová kaša ako tmel.
Simone rada nehybne stála.
Mala neprekonateľnú schopnosť
vydržať v nesmierne náročných pózach veľmi dlhú dobu.
Prejavila veľkú odolnosť voči veľkému teplu a chladu.
Aj v najnepriaznivejších podmienkach
zostala jej pokožka nepopálená, nepoškodená, bez husej kože.
Ďalšia zaujímavosť.
Skutočne sa jej páčila vôňa terpentínu
a v ďalších rokoch ho používala ako voňavku.
Bola viac než múza.
Zapni to.
Zapni to, ty buzerant.
Čo to s tebou je? Vráť sa k práci.
Nemôžem.
Nevrátim. Je to ťažké.
Mučenie.
Som doslova zmučený umelec.
Chudáčik.
Vypadni.
Toto chceš?
Vyrastala som na farme.
Nepísali sme básničky.
Nehrali sme na klavír.
Nevyrábali sochy, nemaľovali obrazy.
Umeniu a remeslu som sa priučila z kníh vo väzenskej knižnici
a vyučujem ich ako dobrovoľníčka.
Neviem, čo vieš ty. Viem len, čo si.
Vidím, že trpíš. Vidím, že je to ťažké.
Možno sa to zhorší, ale napokon sa to zlepší.
Prídeš na to, v čom je tvoj problém.
V čom je tvoj problém?
Neviem, čo maľovať.
Prídeš na to, čo maľovať
a budeš si veriť (ako ja)
a budeš bojovať...
a potom,
na jar alebo možno v lete,
možno na jeseň
alebo najneskôr v zime
bude toto nové dielo hotové.
Presne to sa stane.
Ibaže by si sa radšej popravil?
Francúzska škola smeru fŕkanej maľby.
Dynamická, talentovaná, vitálna, povrchná, ožranská,
násilnícka banda kreatívnych divochov.
Navzájom sa inšpirovali
a veľmi často aj napádali vyše dve desaťročia.
Napijem sa.
Nezabúdajme, že v tých časoch
bolo spoločensky prijateľnejšie, keď maliar alebo sochár
udrel kolegu stoličkou či dokonca tehlou,
alebo sa ukazoval s monoklom či vybitým zubom a podobne.
Trochu predbieham, ale z vlastnej skúsenosti viem,
že Rosenthaler býval nepredvídateľne impulzívny.
Mám na mysli tú komoru s farbami pod jeho ateliérom
na Boulevard des Plombiers,
keď ma raz schytil a sotil dnu a nevhodne sa ma pokúsil pretiahnuť
opretú v kúte tej komory.
Bol blázon. Oficiálne potvrdený.
Cadaziovci ich, samozrejme, všetkých zastupovali.
O tri roky
Prešli tri roky.
S jedným preceňovaným obrázkom
sme z vás spravili najslávnejšieho umelca.
Učia vás v škole.
Ste heslo v encyklopédii.
Aj vaši žiaci získali a rozhádzali veľký majetok,
no vy nám odmietate ukázať aspoň skicu či štúdiu
jediného diela za celý ten dlhočizný čas.
Koľko máme ešte čakať?
Neodpovedajte, nepýtame sa.
Už sme vytlačili pozvánky.
Pôjdeme dnu.
Všetci. Zberatelia. Kritici.
Aj vaši imitátori, ktorých zastupujeme,
ktorí sa vám podlizujú a raz budú lepší ako vy.
Len úplatky budú nehorázne, ako vám potvrdia strážnici.
Ale my ich zaplatíme.
Takže to už dokončite.
Vernisáž je o dva týždne.
Podľa nej je to hotové.
Je to hotové.
Bral by som ešte rok.
Vtedy moja zamestnávateľka dostala zaujímavú pozvánku
prednostným telegramom.
Samozrejme, hovorím o Upshur "Maw" Clampettovej.
Skvelej zberateľke starožitností.
Veľkej priateľke avantgardy.
Jej kolekcia bola už v plienkach známa a významná,
ako aj jej rezidencia, prvá americká práca Inga Steena,
známa ako Zarážka do dverí.
Bolo mojou povinnosťou a takpovediac výsadou katalogizovať,
archivovať, radiť, hoci ona si robila, čo sama chcela,
aj keby som povedala hocičo.
Tak sme sa vydali na dlhú cestu z Liberty do Ennui.
Milá pani Clampettová, Maw, ak smiem,
prosím, prijmite pozvanie na vernisáž pána Rosenthalera
a jeho vzrušujúceho nového diela, ktoré som ešte nevidel ani ja.
Ak chceme vernisáž stihnúť,
budeme sa možno musieť nenápadne dostať do ústavu,
v ktorom umelec práve prebýva.
Prosím, spoľahnite sa na mojich pracovníkov
pri príprave na návštevu.
Pozor, nenoste zápalky, zapaľovače ani žiadne ostré predmety.
S radosťou očakávame vaše potvrdenie účasti.
S úctou, Galéria strýkov a synovca Cadaziovcov.
Policajný anton nás vyzdvihol po poslednom výjazde,
keď o tretej ráno vyložil prostitútky a výtržníkov na záchytke.
Súpis úplatkov:
Moses, ste tu?
Pár slov na úvod?
Alebo na privítanie našich hostí, niektorí pricestovali
zďaleka pozrieť si vašu prácu, dúfam?
Alebo, no, čo ja viem.
Haló?
Ticho, prosím!
Dokázal som to. Je to dobré! Medzník.
Otvorte šampanské!
Hudba!
Prečo sedíte na vozíku?
Tancujte na stole! Je to triumf!
Minulý týždeň sa bodol do stehna,
ale ošetrovateľ mu zošil tepnu.
Páčia sa vám?
Či sa mi páčia?
Áno.
Namaľovali ti tvoju ženskú.
Pozrite na Maw, je uchvátená.
To je freska, neni?
Presne. Je to veľký renesančný umelec.
Narazil rovnakú žilu ako Piperno Pierluigi,
keď iluminoval Krista pred nebeským oltárom, 1565.
Nikto nemá také oko na veci, čo druhí nevidia,
ako Maw Clampettová z Liberty.
Stojíme pred ňou s bázňou.
Doriti, povedala freska?
On to namaľoval na steny?
Nie. Čo to urobil?
Ty sprostý idiot.
Vidíte to? Pozrite!
- Podľa mňa je to úžasné. - Zásadné!
Zrejme prelom v evolúcii ľudskej piktografie.
Zasadrovaný v železobetónovom múre telocvične.
Pomaľoval aj radiátory!
Možno reštaurátorskí týpci z Fondazione dell'Arte Classico
dáko tie obrázky vyberú.
Je tu maximálne zabezpečenie.
Federálny majetok.
Len byrokratická mašinéria by trvala roky,
handrkovanie s tímom preplatených, arogantných advokátov.
Neviem, ako zlúpnuť fresky.
Hej! Je to freska!
No a?
Vieš si vôbec predstaviť tú kopu prachov,
čo sme so strýkami vyhodili, aby sme sa sem dostali?
Pozri na nich!
Sme zruinovaní!
Tebe je to fuk?
Ja že sa vám páčia.
Sú nahovno!
Vstaň z vozíka!
Nakopem ti riť okolo celej dielničky!
Nevrč na mňa, ty usvedčený vrah.
Zabijacký, samovražedný, psychopatický, netalentovaný ožran!
Gardienne, prečo ste nič nepovedali?
Lebo by ste ho zastavili.
Musíme to prijať.
Jeho potreba neuspieť je väčšia
než naša túžba pomôcť mu k úspechu.
Vzdávam sa. Porazil nás.
- Porazil. - Smutné, ale je to tak.
Ale aspoň to skurvené dielo dokončil.
Je to zrejme najzaujímavejšia štúdia periférneho videnia,
akú som videl.
Výborne, Moses.
Výborne. Je to veľkolepé.
Ak si to zapustil dosť hlboko, vydrží to.
Jedného dňa si to tu znova pozrieme.
Ak Boh dá.
Ty budeš ešte stále tu, samozrejme.
To všetko je Simone.
Vtedy už vedeli, že Simone zamýšľa
odísť z väznice v Ennui hneď na druhý deň
s financiami od Cadaziovcov,
ktoré dostala za prácu ako Rosenthalerova modelka a múza.
Vyhľadala svoje odložené dieťa,
ktoré porodila mladučká,
a už nikdy sa nerozlúčili.
S Rosenthalerom si pravidelne písali
až do konca umelcovho života.
Pani Clampettová by dielo rada rezervovala.
Nálepku rezervé?
Áno, prosím.
Ak sa ho rozhodne kúpiť,
bude táto suma pre vás a strýkov prijateľná?
Dáte nám zálohu?
Maw? Preddavok na celkovú sumu?
Povedz tým francúzskym skupáňom, že netáram do vetra.
Desať fresiek na nosnom múre zo železobetónu
bolo rezervovaných pre Upshur Clampettovú
nasledujúcich 20 rokov.
Aj väzni chcú úplatok.
Akí väzni?
Všetci.
Za dverami je rozzúrený dav.
Tento tu je ich hovorca.
Nepodplácame trestancov. Je to neetické.
A nepriniesol som ďalších 6 miliónov frankov.
Ako ste vyšli von?
Čo budeme robiť?
Zamknite dvere.
Nakoniec 72 väzňov
a šesť členov Školy fŕkanej maľby zahynulo alebo bolo smrteľne ranených.
Moses Rosenthaler za obrovskú udatnosť,
keď zachránil život deviatim strážnikom, 22 váženým hosťom
a ministrom kultúry a meštiactva,
získal slobodu s celoživotnou podmienkou.
A dostal medailu Rádu leva v klietke.
O 20 rokov, podľa podrobných inštrukcií Maw Clampettovej,
zariadil Cadazio so svojimi synovcami prevoz celej dielničky
na palube obrieho 12-motorového lietadla delostrelectva
z Ennui rovno do Liberty.
Takto sa avantgarda
dostala na pláne stredného Kansasu.
"Ceruzky, perá, gumy, pripináčiky,
"sponky, oprava písacieho stroja."
Prečo platím za izbu v plážovom klube na severoatlantickom pobreží?
Musela som to napísať tam.
"Raňajky, obed, večera, pranie, pitie."
Čo je zlé na stole tu v kancelárii?
Čo poskytujú noviny.
Mám prezradiť, čo bolo medzi mnou a Mosesom
na pobreží pred 20 rokmi? Boli sme milenci.
Išla som si to pripomenúť.
Na môj účet.
Áno, prosím.
Zarátajte to.
- RUBRIKA POLITIKA/ - POÉZIA (STRANY 35 - 54)
PRÍBEH Č. 2
« Korektúra manifestu » Lucinda KREMENTZOVÁ
DENNÍK MLÁDEŽNÍCKEHO HNUTIA
1. marca.
Vyjednávania medzi študentmi a správou univerzity
nadránom náhle zlyhali
po zúrivej debate, nadávkach,
a hazardnej hre
o povolenie prístupu všetkým študentom do dievčenského internátu.
Protest, ktorý sa skončil patom...
Zablokoval profesora.
Mal ťahať vežou.
pôsobil ako povrchné stelesnenie
skupiny s vlhkými snami.
Študentský vodca Zeffirelli B.
Ale obe pohlavia boli zastúpené rovnako.
Slečna,
topánky.
Všetci účastníci zdôrazňovali zdroj svojej frustrácie,
túžbu, či skôr biologickú potrebu
slobody. Bodka.
Eskalovalo to do symbolizmu
a všetci to pretriasali.
5. marca.
Neskorá večera u B.
Najstarší syn, 19, odvčera rána nebol doma.
Dievčatá, stíšte rádio.
Otec ho zazrel na obed, ako pochoduje s druhmi.
Ich heslo:
"Deti sa hnevajú."
Ďakujem.
Ďalší hosť sa zatiaľ nedostavil.
Za čo som vďačná.
Ani mi o ňom nepovedali.
Nechceli sme vás uraziť. Prepáčte.
Báli sme sa, že neprídete, keby ste o tom vedeli.
- Správne. - Hej.
V správach hlásili agresívne zásahy proti davom na uliciach. Citujem:
Dajte mu šancu. Je veľmi inteligentný.
Koľko je to od... ako sa volal?
Myslíte to dobre.
"Začína sa to podráždením na odhalenej pokožke."
Nie som stará dievka.
To si nemyslíme.
Isteže nie ste.
"Potom sčervenejú a opuchnú očnicové svaly."
Verte mi.
Žijem sama, lebo to tak chcem.
Mám radšej ukončené vzťahy.
Rozhodla som sa nemať manžela a deti.
Odvádzajú pozornosť každej ženy, ktorá chce žiť pre písanie.
- Plačeme? - Je to smutné.
Ste osamelá.
Osamelosť je ako chudoba.
Neplačem. Režú ma oči.
Máte niečo s bytom.
"Napokon sa spustí prudká bolesť, z nosa sa valí sopeľ a
"hrdlo sa kŕčovito sťahuje."
Nedýchajte.
Som nahý, pani Krementzová.
To vidím.
- Plačete? - Slzný plyn.
Ale...
asi som aj smutná.
Zastrite. Hanbím sa za svoje nové svaly.
Povedzte rodičom, že ste doma. Boja sa.
Čakajú ma na barikádach.
Žiadne som nevidela.
Ešte ich len staviame.
Čo píšete?
Manifest.
Vravel som, aby nepozvali Paula.
Možne ste smutná, ale nevyzeráte osamelá.
Presne!
Videl som, že si na proteste zapisujete.
Bude z nás príbeh? Pre ľudí v Kansase.
Možno.
Sú to naše vyhlásenia.
Nepozreli by ste ich? Podľa našich dobre píšete.
Dajte mi to.
Je to akési zlepené.
Naozaj či metaforicky?
Aj, aj. Podľa obálky a prvých štyroch viet.
Nekritizujte môj manifest.
Nechcete pripomienky?
Žiadne nepotrebujem.
Len to skorigujte,
malo vás uchvátiť, aké je to dobré.
Začnime preklepmi.
Môže fakulta uspieť, ak študenti zlyhajú?
To ešte len uvidíme.
- Paul Duval. - Krementzová.
Teší ma.
Vaša brada škriabe.
Nečakaný hosť konečne dorazil. Vyzerá hrozne.
Opisuje svoju odyseu mestom.
Meškajúce vlaky, autobusy,
rozbité okná, lietajúce dlažobné kocky.
Ale sme tu.
Slávna Lucinda. Teší ma.
Nevedela som, že tu budete.
Nie je to oficiálna schôdzka.
Dobrý večer.
Začnite bezo mňa.
10. marca. Mestské služby nefungujú už týždeň.
Mestská doprava nepremáva.
Smeti sa neodvážajú. Školy štrajkujú.
Nechodí pošta ani mliekar.
To som ja.
Aký bude normálny život?
Keď ho znova zažijeme o týždeň, o mesiac, ak vôbec.
Uvidíme.
Čo je toto?
Pridala som dodatok.
- Sranduješ. - Nie.
Dokončila si manifest bezo mňa.
Ale znie ako od teba.
Len výstižnejšie
a menej poeticky.
Nie je to prvý manifest, čo korigujem.
Ťažko si predstaviť študentov,
nadšených, naivných, veľmi odvážnych,
ako sa vrátia do poslušných tried.
Kto to bol?
- Tvoja matka. - Matka.
Moja matka?
Povedala si, že som tu?
- Áno. - Prečo?
Opýtala sa. Neklamem.
Hnevala sa?
Nemyslím.
- Čo vravela? - Prikývla.
Čo si vravela ty?
Že píšem článok o tebe a tvojich priateľoch.
A píšeš.
Už som napísala tisíc slov.
Urobím s ňou rozhovor.
Súhlasila?
Samozrejme.
Teraz sa hnevám ja!
Neviem, ako sa cítiť.
Mám problém? Prečo bola taká pokojná?
Je toto vhodné?
Toto je mimo záznamu. Všetko. Celý môj život.
Čo mám teraz robiť?
Musím si zachovať novinársku nestrannosť.
Páči sa mi, aká si bezcitná.
Je to súčasť tvojej krásy.
Takže už máš tisíc slov?
To všetko deti.
Za dva týždne odhodili tisíc rokov republikánskej nadvlády.
Ako a prečo?
Kde sa to začalo, skôr ako sa to začalo?
To boli iné časy. Iné Ennui.
Bolo to asi pred polrokom. Sestry vtedy mali 12.
Tancovalo sa na Craze a Lait Chaud.
Nosili sa účesy ako Pompidou, Crouton alebo Fruits-de-Mer.
Slang kombinoval latinčinu, filozofický žargón a ručné gestá.
Oponenti diskutovali, hádali sa do omrzenia,
len aby sa debatovalo.
« Nesúhlasím s jedinou vecou, čo vravíte. »
Každá partia mala rivala.
Jablká mali Hrušky. Čačky mali Mačky.
Atléti mali nás, Knihomoľov, až kým Mitch-Mitch nezvrzal maturitu
a nedostal armádny rozkaz.
Tri mesiace v Horčicovom kraji.
NÁSTUP NA VOJENSKÚ POVINNOSŤ
O mesiac
Kde boli jeho zásady, keď išiel
bojovať za totalitnú agresiu?
Mal vojenskú povinnosť ísť do Horčicového kraja.
Je to povinné.
To je fuk.
Prosím?
Je to fuk.
Ako sa opovažuješ očierňovať nášho kamaráta?
Nenapadlo ti,
že práve teraz možno pochoduje nocou,
nosí 20 kíl pušného prachu a šúpe krumple,
zatiaľ čo v daždi kope latrínu konzervou?
Nechce byť v armáde.
Je to povinné.
Nech spáli výložky a dezertuje.
(Trest: väzenie a čierny bod večným perom.)
Ľahko sa ti hovorí z pohodlia Sans Blague.
Je to fuk.
Tentokrát
má pravdu.
Mitch-Mitch, čo tu robíš?
Máš byť ešte v Horčicovom kraji.
O päť rokov nato som preložila
poetické stvárnenie vojenskej povinnosti od Mitch-Mitcha Simcu.
"Zbohom, Zeffirelli"
preklad Lucinda Krementzová
Retrospektívna scéna v 2. dejstve Zbohom, Zeffirelli
V severnej Afrike som schytal guľku do chvosta.
V Južnej Amerike som schytal výbušný šrapnel do ľavého krídla.
Vo východnej Ázii som chytil vzácneho črevného parazita
do spodnej brušnej dutiny, aj teraz ich mám všetky v sebe,
vo svojom tele,
ale neľutujem rozhodnutie nosiť túto uniformu.
O 16 rokov budem na dôchodku.
Koniec rozprávky, slečny. Zhasnúť!
Hop-hop! Zhasnúť! Ľahnúť! Zakryť sa!
- Pomodliť! - Pane!
Amen. Amen. Amen.
Pst, Mitch-Mitch. Pst.
Mitch-Mitch, čím chceš byť?
Čože?
Čím chceš byť?
S mojimi známkami budem pomocný lekárnik.
Budeš spokojný?
Nebude ma to mrzieť. Mal som sa lepšie učiť.
A ty, Robouchon?
Nemám na výber. Budem makať v otcovej sklárni.
Niekto ju musí prebrať.
Normálka.
Vaugirard. Ty máš aký plán?
Asi budem atraktívny hýrivec
ako bratranci a sesternice.
- Tí sú naj. - Milujem ich.
- Hej. - A čo ty, Morisot?
Čím chceš byť?
Odporca.
Čo vraví?
Vraj odporca.
Čo to znamená?
Neviem.
Myslel som, že bude profesor geochémie.
Morisot plače.
Kto povedal pst?
Nevydržím to.
Už len osem týždňov do konca služby.
Nemyslím službu.
Myslím čas, odkedy sa vrátime až do dôchodku.
Tých 48 rokov môjho života. To ja nevydržím.
Neviem si predstaviť, že som dospelý vo svete našich rodičov.
Morisot! Vyskočil z okna!
- Je mŕtvy? - Neviem.
Ako je to vysoko?
Päť poschodí.
V noci pršalo. Možno je tam ešte blato.
Nehýbe sa.
Stále sa nehýbe.
Viac nedokážem salutovať tejto nášivke.
Na druhý deň Mitch-Mitcha zatkli za dezerciu a znesvätenie
a Sans Blague bola centrála
Hnutia mladých idealistov za prevrat
reakcionárskej spoločnosti.
Čo robíš?
Charvet namiesto Tip-topa.
Môžu visieť spolu.
Tip-top aj Charvet.
Tip-top je komodita
nahrávacej spoločnosti
konglomerátu
riadeného bankou
a byrokraciou
bábkovej
vlády poskokov.
Za každú notu, čo zaspieva, zomrie africký roľník.
Nasledovala nečakaná, tvrdá výmena názorov
medzi staršími a mladými v Ennui.
August.
Miestna šuškacia kampaň odsudzuje študentské hnutie.
September.
Sans Blague prišlo oficiálne o licenciu.
Október.
Výbor propagandy stavia pirátske
rádio na streche fakulty fyziky.
November.
Blokáda obedov v študentskej jedálni.
December.
Protestné výpožičky v Bibliothèque Principale.
Celý archív knižnice vypožičali
a vrátili až päť minút pred zarátaním veľkých pokút za upomienky.
Január.
Mitch-Mitch ide do domáceho väzenia.
Február.
Vzbura v dievčenskom internáte.
A to všetko nakoniec vedie
k marcu.
K šachovej revolúcii.
« Biely ide na rošádu! »
Jazdec na C6.
Pán starosta?
Ťahal.
Jazdec berie jazdca.
Na ktorej si strane?
- Posledná kapitola. - Posledný odsek.
Toto má byť manifest?
- Čo? - Áno.
Určite. Volá sa tak.
Strana dva, « Vyhlásenie 7 »
Napriek svojej nevinnej snahe
vytvoriť slobodnú utopickú civilizáciu bez hraníc
sa študenti
rozdelia do frakcií skôr, ako dosiahnu jednotu.
Strana 5 « Výnos 1(b) »
Jedno je konečne jasné, reagujú na svojich rodičov.
Čo chcú? Brániť svoje ilúzie.
Žiarivé abstrakcie.
Strana 11 « Dodatok rímske číslo III. »
Som presvedčená, že sú lepší než my.
Kto schválil neoprávnené financie
na hromadnú tlač tohto obmedzeného,
nejasného,
a poetického (v zlom) spisu?
Ja som pokladníčka,
vraj!
A kto potrebuje dodatok?
- Najlepšia časť pamfletu. - Top.
To navrhla pani Krementzová. Ten dodatok.
To písala ona?
Uhladila. Niektoré pasáže.
Prečo sa zapája?
Má zachovať novinársku nestrannosť.
Nič také nie je.
Je zdiskreditovaná.
Ty nie si náš hovorca (ani Krementzová).
Ty máš hrať šach.
Venoval som ho tebe.
To si nechám na pamiatku, ale inak
« Nesúhlasím s jedinou vecou, čo vravíte. »
Nezabúdaj, si na manifestation len hosť.
Nie je to môj boj. Nemiešaj sa do toho, Lucinda. Mlč.
Musím niečo povedať.
Ste šikovné dievča, Juliette.
Pardon, keby ste na minútu odložili pudrenku
a mysleli sama za seba, prepáčte,
došlo by vám, že ste na jednej lodi.
Aj s políciou.
Nie som malá. Vždy myslím za seba.
My všetci.
- To by som netvrdil. - Možno niektorí.
Sme na ťahu.
Podľa vás nič neviem?
Neberiem veci vážne?
To nie je môj prípad.
To bolo nezdvorilé. Odo mňa.
Beriem tú poznámku späť.
Ako chcete.
Prepáčte mi.
Fajn.
Prepáčte.
Beriem.
Ďakujem.
Ste si istá?
Určite.
Istá čím?
Že nie ste malá.
Samozrejme.
Tak sa naučte prijať ospravedlnenie. To je dôležité.
(Boj! Stará Američanka proti mladej Francúzke.)
Dôležité pre koho?
Pre dospelých.
Sme na ťahu. Starosta čaká.
Nenamietam proti tomu, že s ním spíte.
Všetci sme slobodní.
(Bojujeme za ľudské práva.)
Namietam však,
že ste doňho zaľúbená!
To je zlé, alebo aspoň
nevkusné.
Ste stará dievka.
Neberte mi dôstojnosť, prosím.
Nie je stará dievka. A neľúbi ma.
Je naša priateľka. A ja jej.
Je zmätená. Chce pomôcť.
Hnevá sa. Výborne píše.
Je to osamelý život, však?
Občas.
Mala by som si zachovať novinársku nestrannosť,
ak existuje.
Prepáčte mi, pani Krementzová.
Neodpovedajú.
Gumové náboje a slzný plyn.
Čas vypršal!
Technický šach mat!
Je to len ohňostroj.
Je z nich najlepšia.
Nehádajte sa. Choďte sa milovať.
Som panna.
Aj ja. Teda, okrem pani Krementzovej.
Myslela som si.
15. marca.
Na predsádke poznámkového bloku som našla naškriabaný odsek.
Neviem, kedy ho stihol napísať.
Vtedy v noci, kým som spala?
Poetický, a nie v zlom. Píše sa v ňom:
PS k prasknutému apendixu.
Nezastaviteľná kométa sa ženie v oblúku
k hraniciam galaxie v kozmickom časopriestore.
Za čo sme bojovali?
Spomínam si na dve veci.
Na teba. Mydlová vôňa šampónu z lekárne,
popolník so starými ohorkami, spálený toast.
Na ňu. Vôňa lacného benzínu,
dych voňajúci kávou, priveľa cukru, kakaové maslo.
Kde trávi leto?
Vraj človek nezabúda vône.
Mozog tak funguje.
Nečítal som matkine knihy.
Otec sa vraj v poslednej vojne vyznamenal.
Najlepší rodičia.
Dievčenský internát.
Prvýkrát som doň vstúpil mimo demonštrácií, keď sme ho ničili.
Povedal som, "Nekritizuj môj manifest." Ona na to:
« Vyzleč sa. »
Hanbím sa za svoje nové svaly.
Veľkými hlúpymi očami sa dívala, ako močím.
O tisíc bozkov neskôr,
bude si pamätať chuť mojej výbavy na špičke jazyka?
Prepáčte, pani Krementzová. Viem, že neznášate hrubé výrazy.
Ešte jedna veta na spodku,
nečitateľná pre škaredý rukopis.
"Korektúra manifestu. Strana štyri, odrážka jeden."
"Vyhlásenie..."
Hneď som späť.
Zeffirelli!
On nie je nezastaviteľná kométa, čo sa ženie v oblúku
k hraniciam galaxie v kozmickom časopriestore.
Skôr je to chlapec, čo zomrie mladý.
Utopí sa na tejto planéte
v pokojnom prúde hlbokej, špinavej rieky
pretekajúcej dňom i nocou žilami a tepnami starobylého mesta.
Jeho rodičom zavolajú o polnoci,
chvatne sa oblečú, budú sa držať za ruky v tichom taxíku,
keď pôjdu identifikovať telo studeného syna.
Jeho fotka, rozmnožená a zatavená vo fólii,
sa bude predávať tým, ktorých inšpiroval,
ktorí chcú byť ako on.
Dojímavý narcizmus mladých.
Smrť šikovného šachistu/aktivistu
VEŽA SA ZRÚTILA DO RIEKY
30. marca.
Na druhej strane cesty jasná metafora.
Zvoní zvonček, žiaci sa hrnú späť do poslušných tried.
Na ľudoprázdnom školskom dvore vŕzga prázdna hojdačka.
Ďalej!
RUBRIKA CHUTE A VÔNE (STRANY 55 - 74)
PRÍBEH Č. 3
« Súkromná jedáleň policajného komisára »
PROFIL VEĽKÉHO ŠÉFKUCHÁRA
Ktosi mi vravel, že máte fotografickú pamäť.
- Je to pravda? - Nie je.
Mám typografickú pamäť.
Pamätám si napísané veľmi presne a podrobne.
V iných oblastiach je moja schopnosť pamätať si výrazne impresionistická.
Moji blízki ma poznajú ako zábudlivca.
No pamätáte si každé slovo, čo ste napísali.
Romány, eseje, básne, hry...
Neopätované valentínky. Bohužiaľ áno.
Smiem vás otestovať?
Ak musíte.
Pokiaľ tým nepokúšame trpezlivosť divákov
alebo váženého pána hovorcu zubného prášku Gemini?
Ja mám veľmi rád článok o kuchárovi,
kde otrávia tých únoscov.
"Snívajú kuchtíci o chutiach?
"To bola prvá otázka, ktorú si reportér týchto novín
"svedomito pripravil na stretnutie
"s poručíkom Nescaffierom,
"šéfkuchárom na riaditeľstve na úzkom riečnom polostrove
"nazvanom Rognure d'Ongle.
"No otázky zostali nezodpovedané
"v priebehu onoho rušného večera."
Mám pokračovať?
Prosím vás.
Policajné riaditeľstvo Ennui 20:55
Neprišiel som dosť skoro.
Hoci boli miestnosti na poschodí
ohromnej budovy hypoteticky zaznačené na pláne budovy
na carte de dégustation,
POZVÁNKA na večeru s komisárom
(varí: poručík Nescaffier)
bolo nemožné vynájsť sa, aspoň pre tohto reportéra.
Chabá orientácia podľa mapy.
Prekliatie homosexuálov.
Monsieur Nescaffier mal meno a povesť.
Fanaticky ho uznávajú kuchári, policajti, capitaines,
ako aj donášači, informátori a udavači,
ako skvelý príklad štýlu varenia
nazvaného Gastronomie Gendarmique.
"Policajné varenie" sa začalo piknikom na sledovačke,
ale vyvinulo sa na čosi kultivovanejšie,
vysoko výživné a pri správnej príprave
úchvatne chutné.
Základom je:
skladnosť, veľa bielkovín,
konzumácia nedominantnou rukou,
druhá ruka je na zbrane a papierovačky.
Jedlo sa podáva nakrájané. Nič chrumkavé.
Tiché pokrmy.
Omáčky sa dehydrujú na prášok, aby sa nerozliali
a nekontaminovali miesto činu.
Stravníci si prinesú vlastné fourchettes de poche,
často s vyrytými heslami
a hrubými úsloviami svojich okrskov.
KURÍN č. 1
Ako ma plánujete zabiť?
Myslím, že ste si ma
s niekým pomýlili.
Ste v kuríne už veľmi dlho?
Prepáčte.
ROEBUCK WRIGHT TU BOL
Monsieur Nescaffier aj počas učňovstva
na hasičskej stanici
ašpiroval na lepšie miesto,
a sotva sa nájde lepšie miesto v métier,
než Chef Cuisinier v súkromnej jedálni
Commissaire de la Police Municipale.
Prepáčte, že meškám.
Ale vôbec nie. Nie.
Pán Wright, dovoľte, moja matka
Louise de la Villatte. Volajte ju Maman.
Ako my všetci.
Môj najstarší priateľ Chou-fler.
Keď sme sa spoznali, bol to školáčik ako dievčatko,
s lokničkami a všetkými zubami.
Dnes vyzerá ako mŕtvola.
V kúte pochôdzkar Maupassant.
Bude nás obsluhovať.
Kokteily.
A môj syn Gigi v plášti z policajného laboratória.
Čo mi to kradneš z osobného archívu?
Nevyriešené prípady.
Pozdrav pána Wrighta.
Dobrý večer.
Ahoj, Gigi.
Celým menom Isadore Sharif de la Villatte.
Commissaire a jeho jediný syn,
bez ženy a matky odišli z kolónie, Gigiho rodiska,
spojení vo svojom smútku.
Gigi mal šesť.
Jeho školou bola stanica a hliadkovacie auto.
Vyšetrovatelia ho učili tradíciám presadzovania zákona.
Jeho prvé kresby boli portréty podľa výpovedí očitých svedkov.
Jeho prvé slová boli v morzeovke.
Bolo to vcelku zjavné.
O C K O
Komisár si v ňom vychovával následníka.
Áno, čítal som vás. V novinách.
Boli ste spokojný?
Isteže. Isteže.
Dobre píšete.
Verím, že už poznáte nášho génia.
Aspoň podľa povesti.
Poručík Nescaffier.
Samozrejme.
Ružovkastý, akoby mliečny aperitív,
prenikavo voňavý, zjavne liečivý, veľmi jemnučko znecitlivejúci
a vychladený na ľadovú viskozitu v miniatúrnej verzii
termosky, aké si zvyčajne spájame s táborením a školami,
vyvolal kúzlo,
ktoré bude v priebehu 60 sekúnd
smrteľne zlomené.
V troch dramatických časových líniách
sa naraz odohrali tieto udalosti.
Prvá.
Monsieur Nescaffier začal svoj tajuplný rituál.
Nechápem a neviem opísať, čo sa deje za kuchynskými dverami.
Vždy som spokojne obdivoval
umelcov talent a neodhaľoval tajomstvo dláta
či terpentínu.
Druhá.
Pochôdzkar Maupassant
zareagoval na zriedkavý signál
a podal nadriadenému telefón.
Počúvam.
Ako už viete, uniesli sme vám syna
a ušli s ním na bezpečné miesto.
Prepustite alebo popravte Abacusa
a chlapec sa vám vráti živý a zdravý.
Ak to nesplníte do východu slnka, vášho syna stihne smrť.
Tretia.
Strešné okno detskej izby
hore v podkroví niekto vypáčil.
Útek a následná naháňačka boli živo znázornené a
azda trochu primyslené v komikse,
ktorý vyšiel týždeň nato.
Pred tromi dňami
Hoci známa vojna gangov v Ennui,
"Zimná vlna zločinu", vyhladila veľa gaunerov a chuligánov,
vyžiadala si aj životy
hanebného množstva nevinných občanov.
Po zadržaní zločineckého účtovníka
Alberta "Abacusa" s kufríkom s výplatnými listinami
troch najväčších mestských syndikátov,
obnovili sa nádeje slušných občanov,
že sa kríza urýchlene vyrieši.
No tento vývoj udalostí značne znervóznil
obyvateľov zločineckého podsvetia.
Ja osobne som Abacusa nespoznal,
no poznal som ten kurín.
Toto v článku nie je.
Hovorí vám niečo meno pána Howitzera?
Iste. Arthur Howitzer, Jr.
Zakladateľ Francúzskej depeše.
Bol som prvý týždeň v Ennui, keď ma nešťastnou náhodou
zatkli v istom bare
na okraji Flákačskej štvrte
spolu s mojimi novými známymi.
Čo bolo dôvodom?
Láska.
Viete, ľudia sa môžu cítiť ohrození
vaším hnevom, nenávisťou, pýchou,
ale milujte nesprávnym spôsobom,
a ocitnete sa v nebezpečenstve.
Ja som si vyslúžil šesť dní v kuríne.
Nemal ma kto zachrániť, nemal mi kto vynadať.
A v typografickej pamäti mi uviazlo jediné miestne číslo:
Tlačiarenský okrsok 9-2211.
Mrzí ma, že nemôžeme uverejniť tieto vaše články,
ale veľmi rád zvážim prípadné ďalšie príspevky.
Alebo ak sa nachádzate v Ennui...
Nepoznal som ho.
Mal som naňho číslo iba preto, že som si hľadal prácu.
ŽIADOSŤ O ZAMESTNANIE
Pozrime sa na to.
Školský časopis, klub poézie, dramatický krúžok.
Autor školskej hymny. Hudby aj textu.
Novinársky elév, mladý reportér, asistent redaktora.
Požiare a vraždy.
Tak som začínal ja.
Samozrejme, v otcových novinách.
Trochu športu, trochu zločinu aj politiky.
Dvakrát nominovaný za najlepšiu esej.
Juh, stredozápad, východné pobrežie.
Rozľahlá krajina.
Nebol som tam už 20 rokov.
Teraz nie. Vediem pracovný pohovor.
Ukážky máte dobré. Znova som ich čítal v taxíku.
Píšete aj knižné recenzie?
Nie.
Chvíľu si tu posedíte, kým vás vybavia.
Prečítajte to. Chcem 300 slov.
POZOR TAM DOLE!
Honorár 500 frankov mínus 250 preddavok na kauciu,
ale vyúčtujem to ako životné náklady.
Zajtra ráno mi prineste koncept,
a hocijako k tomu pristúpite,
nech to vyzerá, že ste to tak napísali náročky.
Ďakujem.
Neplakať.
Ujal sa názov "Noc tisícich striel".
Znova citujem.
Ako komisár a jeho elitný tím expertov
tak rýchlo určili, kde sa nachádza brloh únoscov...
Nuž...
to naozaj neviem.
Asi na to majú vlastné postupy.
Opýtam sa ešte raz.
Ale zistili to.
Kto boli únoscovia?
Aj na to sa prišlo.
Banditi a pištoľníci, ktorých si najali vodcovia
podvodníkov v Ennui a ich siete zločineckých priekupníkov.
Šofér Joe Lefèvre, kedysi takmer sľubný hudobník.
Stetson, Stará dievka, Hieronymus Von Altman,
holandské mozgy.
Marconi Brutelli, stredomorský anarchista.
Dvojica chuligánov, odlúčených bratrancov.
Tri tanečnice z revue, všetky závislé.
Plus jeden malý, prešibaný väzeň,
rozhodnutý oslobodiť sa a ušetriť daňovníkom výdavky.
Čo je to za ťukanie?
Bubliny v radiátorových trubkách. Sú zavzdušnené.
Znie to ako morzeovka.
Asi trochu.
Ozaj, ja som Gigi. A vy?
To ti nepoviem. Toto je ťažký zločin.
Vy nie ste kriminálnička. Len popletená tanečnica.
- Ha. - Vy ste ha.
Sklapni.
Akej farby máte oči?
Modré?
Ahoj.
Zaspievajte mi uspávanku.
Bojím sa.
Spíš?
Commissaire zbožňoval Gigiho celým svojím veľkým srdcom.
No jeho myseľ, skvelá mašina na odhaľovanie
a vyšetrovanie kriminálnej aktivity,
bzučala už od večere.
Maman, som hladný.
A trpel veľkým nedostatkom kalórií.
Nescaffier, prvýkrát v teréne po šiestich rokoch,
bol pripravený oslniť.
Okamžite sa všetko zmenilo.
Nescaffier.
Keď sa najjemnejší závan vôní z kuchyne
dotkol komisárovho nosa,
ten hneď začal spriadať bojový plán s viacerými alternatívami.
Predjedlo,
plnené vajcia kanárika z okrsku
podávané vo vlastnom bielku.
Nech komando zaistí všetky prístupy.
Ďalej,
Guerilla zablokuje výjazdy.
Ľadvinky.
So slivkami zo starostovej strešnej záhrady.
Prerazte tunely z troch
priľahlých budov.
Potom...
mleté jahňacie bonbóny v cestíčku.
Ostreľovači z loveckého klubu.
Ustrice z rieky.
Lezci z alpinistického klubu.
Hašé z holubov z parku.
Nakoniec...
Zobuďte Jeroboama.
...tabakový puding s extra krémom.
Nech sa rozhýbe, pre istotu.
Smiem sa niečo opýtať?
Prosím.
- Pardon. - Dám si v duchu záložku.
Prepáčte.
Píšete o americkom černochovi, francúzskom intelektuálovi
- romantikovi z juhu... - A rasistoch.
A rasistoch.
Písmo, mytológia, folklór, skutočné aj vymyslené zločiny,
duchovia, malebné scény, bildungsroman.
No najviac zo všetkého za tie roky
ste písali o jedle.
Prečo?
Kto? Čo? Kde? Kedy? Ako? To sú dobré otázky,
ale už ako mladý reportér som sa naučil, že nikdy, za žiadnych okolností
sa nedajte zviesť
a nepýtajte sa človeka prečo.
Je z toho napätý.
- Prepáčte, ale odpovedzte, - Mučenie.
ak súhlasíte.
Sebareflexia je neresť a má sa robiť osamote alebo vôbec.
Ale...
odpoviem vám, lebo som uťahaný,
ale vážne neviem, čo poviem.
Cudzinec bez spoločnosti dobre pozná
smutnú krásu, keď sa prechádza ulicami osvojeného mesta,
ideálne za mesačnej noci. V mojom prípade to bolo Ennui.
Tak často...
Tak často som sa delil o skvelé veci, čo som objavil...
s nikým.
Ale vždy sa niekde na ulici či bulvári
našiel pre mňa pripravený stôl.
Kuchár, čašník, fľaša, pohár, oheň.
Zvolil som si taký život.
Osamelé stolovanie sa stalo mojím spoločníkom,
mojou útechou a posilnením.
Pamätáte sa, kam ste vložili záložku?
Isteže, hlupáčik. "Medzitým."
"Medzitým na druhej strane ulice..."
Hlásenie:
podozriví sú na hornom poschodí, druhý koniec námestia,
policajti na pozíciách...
Zastavte paľbu!
Vo chvíľke pokoja staručký domovník,
vojnový veterán, prekrivkal cez cestu
a odovzdal záhadný odkaz.
POŠLITE KUCHÁRA
O hodinu
Volám vodcu gangu únoscov na hornom poschodí.
Máte v dúpäti funkčnú kuchyňu?
Môj syn sa musí najesť.
Pošleme vám kuchára z nášho okrsku
s nejakými zásobami.
Pripraví dosť veľkú večeru
aj pre vás a vašich kumpánov.
My sme už jedli.
Je to nejaký kuchtík
alebo Nescaffier osobne?
Drozdí koláč.
Kuchára požiadali, aby všetko ochutnal,
a tak zjedol smrteľný jed.
Pre chlapca.
Stop.
Napíš recept.
Po večeri
Pomoc...
Ale Nescaffier prežil
vďaka extrémne silnej vôli,
ktorú si budoval celé roky nad bohatými, výraznými chodmi,
panvicami a omáčnikmi
vo svojom priam nadľudskom žalúdku.
Samozrejme, dobre vedel,
že Gigi nenávidí reďkovku vo všetkých podobách
hlboko a bezhranične
a jakživ sa jej ani nedotkol,
ani nevyslovil to slovo za celý svoj mladý život.
No náhoda chcela,
že aj šofér neznášal reďkovku.
Podržte volant!
Asi najvzrušujúcejší a najprekvapivejší moment
v priebehu onej zdĺhavej večere, bola...
tá jemná irónia. Monsieur Alberta,
účtovníka demi-monde a vzdialenú príčinu celej roztržky,
zabudli v kuríne od štvrtkovej večere do pondelka rána
a len-len že nezomrel od hladu.
Až zotavujúci sa monsieur Nescaffier
si zachoval duchaprítomnosť a pripravil
omelette à la policière, priniesol mu ju teplú
a zabalenú v povolení na prehliadku.
Abacus sa v to ráno dobre najedol.
A teraz zubný prášok Gemini.
Mal to byť článok o šéfkuchárovi.
Sčasti je.
Do rubriky Chute a vône...
Rozumiem. Zadanie bolo jasné.
Možno vám uniklo,
že na mňa strieľali a granátovali ma proti mojej vôli.
Chcel som sa len dobre najesť a najedol, ako som podrobne opísal.
Nescaffier povie jedinú vetu.
Vyhodil som niečo, čo mi povedal. Bol som z toho smutný.
Môžem to tam vrátiť, ak chcete.
Čo hovoril?
Martin... Martin...
Guillaume Martin.
Mali chuť.
Prosím?
Tie jedovaté soli v reďkovke,
mali chuť.
Pre mňa úplne neznámu.
Trpkú, plesnivú, korenistú,
pikantnú, mastnú, akoby...
zemitú.
Takú chuť som jakživ necítil.
Nie celkom príjemná,
extrémne jedovatá,
ale predsa len nová chuť.
V mojom veku je to vzácne.
Obdivujem vašu odvahu, poručík.
Nie som odvážny.
Len som
nemal náladu
všetkých sklamať.
Som cudzinec, viete.
V meste je nás plno, však?
Aj ja som cudzinec.
Hľadáme, čo nám chýba.
Chýba nám čosi, čo sme opustili.
Možno s trochou šťastia
nájdeme, čo nám uniká,
na miestach, kde sme bývali doma.
To je najlepšia časť článku.
Vďaka nej stojí za to.
Nemôžem súhlasiť.
Aj tak to nevyhoďte.
RUBRIKA ÚPADKY A ÚMRTIA (STRANA 75)
POZNÁMKA NA ZÁVER
Sme tu všetci?
Asi to už viete. Infarkt.
Neplakať.
Príde ho niekto odviezť?
V márnici štrajkujú.
Kto bol pri ňom?
Bol sám.
Čítal narodeninové telegramy.
Nezapaľujte sviečky. Je mŕtvy.
Dám si kúsok.
Aj ja.
Musíme niečo napísať. Kto to spraví?
Máme spis.
Už niečo kreslím.
To je on.
Napíšeme to spolu.
Napíšeme čo?
Nekrológ.
Arthur Howitzer, Jr. Narodil sa v Kansase,
10 míľ od geografického stredu USA.
Matka zomrela, keď mal päť.
Syn vydavateľa novín, zakladateľ týchto.
Francúzska depeša, predtým Picnic.
Zväčša nečítaná nedeľná príloha Liberty, Kansas Evening Sun.
Začalo sa to ako prázdniny.
Naozaj?
Tak trochu.
Čo bude ďalej?
Tento film venujeme:
FRANCÚZSKA DEPEŠA LIBERTY, KANSAS EVENING SUN
Preklad Lucia Halová