Denna film består av: en minnesruna, en kort reseguide -
- och tre artiklar från Franska Kuriren (en amerikansk tidskrift utgiven i Ennui).
« Chefredaktör avliden vid 75 års ålder »
Arthur Howitzer Jr. (1900-1975) Grundare av denna tidskrift
Ennui-sur-Blasé, Frankrike
Det började som en semester.
Arthur Howitzer Jr., nybliven student, ville undfly en ljus framtid på prärien -
- och övertalade sin far, ägare till "Liberty, Kansas Evening Sun" -
- att finansiera en resa till Europa där han kunde lära känna familjeföretaget -
- genom att producera reseskildringar för publicering i söndagsbilagan "Picnic".
Under tio år byggde han upp ett team med de främsta utrikeskorrespondenterna -
- och gjorde om "Picnic" till "Franska Kuriren".
Ett helgmagasin om världspolitik, kultur, såväl fin som folklig -
- mode, förfinad mat- och dryckeskultur -
- samt diverse berättelser om tillvaron i fjärran "quartiers".
Han förde världen till Kansas.
Hans skribenter återfinns på bokryggar i varje bättre amerikanskt bibliotek.
Berensen.
Sazerac.
Krementz.
Roebuck Wright.
En reporter känd som världens främste räknat i kvalitetsmeningar per minut.
En som aldrig slutförde en enda artikel men glatt bevistade redaktionen i 30 år.
En som i hemlighet var blind men gjorde skarpa observationer genom andras ögon.
Den obestridda överdängaren på grammatik.
Omslagsillustrationer av Hermès Jones.
Arthur Jr. var nådig mot sina skribenter men mindre hövlig mot övrig personal.
Vad är det där?
Jag behöver en kalkon! Fylld och grillad, och garnityr och pilgrimer!
Den ekonomiska administrationen var invecklad men funktionell.
Ge henne 150 franc i veckan i 15 år -
- för fem amerikanska cent per ord, minus omkostnader.
Hans mest återkommande skrivråd, möjligen anekdotiskt, var:
Försök få det att låta som om du skrev så med flit.
Hans återkomst till Liberty sker exakt 50 år efter avresan -
med anledning av hans begravning.
Vid denna tid har tidskriften en halv miljon prenumeranter i femtio länder.
Ett otal medaljer, plaketter och hedersomnämnanden ligger vid hans sida -
- ihop med en Andretti Ribbon-maskin och egyptiskt upplagepapper av bomull.
Han fick en redaktörsbegravning.
I sitt testamente angav han att följande skulle ske vid hans död:
Pressarna ska demonteras och smältas ned.
Redaktionslokalerna ska utrymmas och säljas.
Personalen ska erhålla rikliga bonusar och lösas från sina kontrakt.
Publiceringen av tidskriften ska upphöra permanent.
På så vis kom redaktörens minnesruna att även gälla hans publikation.
Alla prenumeranter ska givetvis ersättas för uteblivna leveranser.
Gravskriften ska tas ordagrant från den ingraverade texten -
ovanför dörren till redaktörsrummet.
Berensens "Det konkreta mästerverket".
Tre syftningsfel, två spjälkade infinitiv och nio stavfel bara i första meningen.
Vissa av dem är avsiktliga.
- Krementz "Revisioner av ett manifest." - Vi begärde 2 500 ord.
Hon skrev 14 000, samt fotnoter, slutnoter, ordlista och två epiloger.
Det är en av hennes bästa.
- Sazerac? - Omöjlig att faktagranska.
Han ändrar namnen och skriver bara om hemlösa, hallickar och knarkare.
Det är ju hans fränder.
- Roebuck Wright? - Dörren är låst, men man hör tangenterna.
- Stressa honom inte. - Vem slaktar vi?
Vi har en artikel för mycket även för ett dubbelnummer, vilket vi inte har råd med.
Faktorn hälsar att det är en timme till tryck.
Du får sparken.
På riktigt...?
Lipa inte i mitt rum.
INGET LIPANDE
Krymp redaktionsrutan, stryk nån annons, säg åt faktorn att köpa papper.
Jag slaktar ingen.
Skickliga skribenter.
Han daltade med dem, lirkade med dem och skyddade dem.
- Vad tycker du? - Personligen?
Jag skulle inleda med Sazerac.
Det här var hans fränder.
LOKALFÄRGSARTIKLAR (SID 3-4)
I KORTHET
« Den cyklande reportern » av Herbsaint Sazerac
Ögonblicksbild av en stad i 300 ord
Ennui vaknar kvickt en måndag.
Med den konstnärliga frihetens tidsmaskin åker vi på sightseeing.
En dag i Ennui under 250 år.
Den stora staden uppstod som ett kluster av handelsbyar.
Endast namnen är oförändrade.
Skoborstardistriktet.
Dåtid - Framtid
Murarkvarteret.
Slaktarvalvet.
Ficktjuvsgränd.
Här fanns en sagolik marknad där man sålde alla former av viktualier och specerier -
- under en väldig takhimmel i glas och gjutjärn -
- som senare revs till förmån för ett stort shoppingcenter med parkeringshus.
Liksom i varje levande stad finns i Ennui en mängd skadedjur och asätare.
Råttorna som huserade i den underjordiska spårvägen.
Katterna som huserade på de sluttande hustaken.
Ålynglen som huserade i de grunda dräneringskanalerna.
Efter nattvarden sågs slynglar till korgossar, berusade på Kristi blod -
- smyga sig på intet ont anande pensionärer och skapa kalabalik.
I slafkvarteret - studenter.
Hungriga, rastlösa, lättsinniga.
I ruckeldistriktet - gamlingar.
Gamlingar som har misslyckats.
Automobilen.
På gott och ont. Dels tutandet, sladdandet, fortkörningen, baktändningen -
- utsläppen av giftig rök och smutsiga avgaser -
- de livsfarliga olyckorna, trafikstockningarna, den höga...
Helvete!
Lokala statistikbyrån:
Snittmängd regn, 750 mm.
Snittmängd snö, 190 000 flingor.
8,25 kroppar draggas upp ur Blasé varje vecka.
Siffran förblir konstant trots folkökning och framsteg inom hälsa och hygien.
När skymningen faller ses oregistrerade nattfjärilar och gigolos -
- avlösa springpojkar och butiksföreståndare -
- och ett promiskuöst lugn fyller den sena timman.
Vilka ljud kommer att höras i natten?
Vilka mysterier förebådar de?
Kanske stämmer den gamla aforismen.
Alla stora skönheter...
...förtiger sina djupaste hemligheter.
"Råttor, skadedjur, gigolos, nattfjärilar"...
- Är det inte i eländigaste laget? - Nej, det ska framstå som pittoreskt.
"Ficktjuvar, döda kroppar, fängelser, pissoarer"...
- Kanske en florist eller ett konstmuseum? - Nej.
- Men nån sorts vacker plats? - Jag avskyr blommor.
Du kan stryka andra halvan i andra stycket.
Det återkommer ändå senare.
Okej.
KONST OCH KONSTNÄRER (SID 5-34)
REPORTAGE NR. 1
« Det konkreta mästerverket » av J.K.L. Berensen
PORTRÄTT AV EN KONSTNÄR OCH ETT KONSTVERK
Ämnet för kvällens föreläsning -
- är den framstående målaren i främsta ledet för den franska splatterskolan:
Moses Rosenthaler.
Vida känd för sin dramatiska stil och de omfångsrika verken under hans mittperiod -
- i synnerhet förstås hans polyptyk som är känd som:
"Tio bärande muralmålningar i armerad cement."
Jag menar att han är den mest uttrycksfulla -
- och tvivelsutan starkaste konstnärliga rösten i sin bångstyriga generation.
Men hur fann då detta portalverk sin unika position -
- som permanent installation här i Clampette-kollektionen?
Det hela börjar i en matsal.
Utställningen "Askfat, krukor och makramé" med hantverk av amatörer -
- inlåsta på mentalvårdsavdelningen av Ennuis fängelsehospital -
- skulle kanske ha glömts bort av konsthistorien -
- om inte ett av verken varit en liten målning av Rosenthaler -
- som då avtjänade ett 50-årigt fängelsestraff för dubbelmord.
Verket observerades av en medfånge -
- den levantinske konsthandlaren Julian Cadazio -
- som av en ödets nyck satt fängslad i byggnaden intill -
för andra gradens skattesmitning.
Vakt.
Vem har målat den här?
Medborgare 7524.
En högsäkerhetsavdelning för sinnessjuka och svagsinta.
Kan ni erbjuda mig eskort och visittillstånd för omedelbart bruk?
"Simone, naken, cellblock J, hobbyrummet." Jag vill köpa den.
- Varför då? - För att jag tycker om den.
- Den är inte till salu. - Jo, det är den.
- Nej, det är den inte. - Jo.
- Nej, det är den inte. - Jo. Det är den visst.
Alla konstnärer säljer sin konst. Annars är man inte konstnär.
Om man inte vill sälja, låt bli att måla.
Frågan är vad ni har satt för pris.
50 cigaretter.
Eller vi säger 75.
Varför tittar ni på vakten hela tiden?
Det är Simone.
Jag vill inte köpa ett så viktigt verk för 50 cigaretter. Eller 75.
Jag vill betala 250 000 franc. Är vi överens?
Jag kan bara erbjuda ett förskott -
- på 83 centimes, en kanderad kastanj och fyra cigaretter.
Det är allt jag har för tillfället.
Men om ni godtar ett signerat verifikat -
- överförs resterande belopp till er inom 90 dagar. Vad har ni för bank?
Det var inget.
Hur lärde ni er, förresten? Att måla så?
Vem har ni mördat, och hur galen är ni egentligen?
Jag behöver information till en bok om er, då blir ni mer betydelsefull.
Vem är ni...
...Moses Rosenthaler?
Han föddes rik, son till en judisk-mexikansk hästuppfödare.
Miguel Sebastian Maria Moisés de Rosenthaler -
- utbildade sig vid École des Antiquités till en icke ringa kostnad.
Men i slutet av sin ungdomstid -
- hade han avsagt sig uppväxtens bekvämligheter och ersatt dem med...
...elände...
...hunger...
...ensamhet...
...fysisk fara...
...psykisk sjukdom...
...och givetvis...
...våldsdåd.
Han rörde inte en pensel under de första tio åren av sitt långa fängelsestraff.
År 11, dag 1
Jag vill anmäla mig till aktiviteter, gardienne.
- Har ni intyg? - Den här lappen?
Hör upp, allihop. Vi har en ny fånge med oss idag.
Medborgare 7524, vänd er till klassen. Berätta för gruppen om er själv.
- Det vill jag inte. De känner mig ju. - Oväsentligt.
- Jag är inte förberedd. - Säg nånting.
Jaha, jag har suttit här 3 647 dygn.
Jag har 14 603 kvar.
Jag dricker sju liter munskölj varje vecka.
I den takten tror jag att jag dör av förgiftning -
innan jag får komma ut i världen igen.
Och det gör mig...
...väldigt sorgsen.
Jag måste slå in på en ny väg.
Jag måste byta riktning.
Jag tänker göra allt för att hålla mig sysselsatt.
Annars...
...tror jag nog att det kan sluta i självmord.
Och därför har jag anmält mig till drejning och korgflätning.
Jag heter Moses.
Sitt ner.
- Vad heter ni, gardienne ? - Simone.
Somliga kvinnor dras till frihetsberövade män.
Det är ett erkänt tillstånd.
Det är något med andras fångenskap som förhöjer den egna frihetskänslan.
En erotisk upplevelse, kan jag försäkra.
Och se förresten på henne.
I princip född i livegenskap, med sexton syskon.
Analfabet tills hon var 20 år.
Idag en mycket välbeställd kvinna. Stor utstrålning.
Men Gud, fel bild. Det där är ju jag.
Simone avböjde givetvis Rosenthalers alla frierier -
- vilka lär ha varit såväl frekventa som makalöst entusiastiska.
Jag vill säga det så enkelt jag kan.
Försöka forma det till ord.
Det jag känner i hjärtat.
- Jag älskar inte dig. - Jag älskar dig.
- Va? - Jag älskar inte dig.
- Redan? - Vadå "redan"?
Hur vet du det redan? Hur kan du vara säker?
Jag är säker.
Aj... Det sårar mig.
Hårdheten i det. Kallblodigheten.
Du sa det du ville, jag försökte stoppa dig.
Jag sa en del av det jag ville. Det kommer mer.
- Nej. - Vadå "nej"?
- Vill du gifta dig... - Nej.
Ska jag sätta på dig tvångströjan och låsa in dig i cellen igen?
Jag behöver konstmateriel.
Dukar, spännramar, penslar, terpentin.
Vad vill du måla?
Framtiden.
Alltså dig.
Även om han inte uppfattas som konnässör -
- lyckades ändå Julian Cadazio uppfatta något där.
Och han gjorde oss alla en stor tjänst när han, direkt efter sin frigivning...
Nu är det slut med blommor och fruktfat.
Inga fler stränder och kustlandskap.
Vi lägger av med rustningar, mattor och gobelänger.
Jag har hittat nåt nytt.
- Modern konst? - Precis. Vår specialitet från och med nu.
- Jag begriper inte. Är jag för gammal? - Självklart.
- Varför är den bra? - Den är inte "bra".
- Det var inget svar. - Exakt.
- Ser ni flickan? - Nej.
Lita på mig, hon finns där.
Man kan mäta en modern konstnärs skicklighet -
- genom att be honom måla en häst, blomma eller sjunkande skepp -
- eller nåt annat som faktiskt föreställer vad det ska föreställa.
Klarar han av det? Titta här.
- Ritad på 45 sekunder med en tändsticka. - En perfekt sparv! Strålande.
- Får jag behålla den? - Var inte dum.
Poängen är att han kan måla så här fint om han vill.
Men han tycker att det här är bättre. Och jag håller nog med.
"Simone, naken, cellblock J, hobbyrummet" är förmodligen ett mästerverk -
- värt en betydande, till och med orimlig summa.
Men inte än.
Först måste begäret skapas.
Hur länge ska han sitta inne?
En vecka senare
En ny begäran om benådning skickas in för Medborgare 7524 -
- gällande förbrytelserna grov misshandel och våldsam lemlästning.
Mr Rosenthaler...
Varför ska vi släppa ut er?
För att det var en olyckshändelse, ers nåd.
Det var aldrig min avsikt att döda någon.
Ni dekapiterade två bartendrar med en köttsåg.
Den första var en olyckshändelse.
Den andra var självförsvar.
Må så vara.
Men kan ni påvisa äkta samvetskval eller åtminstone ånger -
för att ni sågade huvudet av dem?
- Det var rätt åt dem. - Förlåt...?
Ursäkta mig!
Har denna ritual något parti där ni frågar om någon har något att invända?
- Som vid en vigsel? - Nej!
Jag ska fatta mig kort.
Vi vet att den här mannen är en mördare.
Fullkomligt skyldig till överlagt mord, hur man än vänder och vrider på det.
Men han är även en sådan där helt enastående figur -
- som man hör talas om, men aldrig får chansen att upptäcka själv.
Ett konstnärligt geni.
Nog borde man kunna tillämpa nån sorts dubbelmoral.
Förresten är han visst psykotisk också. Det är inte hans fel.
Med all respekt föreslår jag...
...att vi kanske kan straffa honom på något annat vis?
Rosenthalers rätt till frigivningsprövning blev indragen för resten av strafftiden.
Inga fler frågor.
Men Cadazio och hans farbröder förblev eniga i sitt beslut -
- att marknadsföra konstnären med exklusiv försäljningsrätt i hela den fria världen.
"Simone" gjorde långväga resor.
Konstsalongen i Ennui.
Den kungliga utställningen.
Den internationella paviljongen på stora delstatsmarknaden i Liberty, Kansas -
som nästan brann ned till grunden.
Kort sagt gjorde målningen sensation.
AUKTIONSNUMMER 42: "En perfekt sparv", M. Rosenthaler
Även de nästan bortglömda, tidigare verken -
- såldes för mycket robusta summor på andrahandsmarknaden.
Alltmedan Rosenthaler fortsatte att måla i fångenskap.
Frappant nog valde han råmaterial -
- som kom uteslutande från miljön inne i fängelsehospitalet.
Äggpulver.
Duvblod.
Kedjefett.
Kol, kork och dynga.
Eld, givetvis.
Ljusgul disktvål.
Och nykokt hirsgröt som bindemedel.
Simone tyckte om att stå still.
Hon hade en rent olympisk förmåga att stå i krävande poser under lång tid.
Hon uppvisade ytterst låg känslighet för hetta och kyla.
Även efter sittningar i de mest utsatta förhållanden -
- fanns på hennes hud inga brännsår, inga märken, ingen gåshud.
Ännu en lustig detalj: hon tyckte om lukten av terpentin -
- och använde det faktiskt senare som väldoft.
Hon var mer än en musa.
Dra i spaken.
Dra i spaken, din kuksugare.
Vad är det med dig? Tillbaka till arbetet.
Jag kan inte.
Jag orkar inte. Det är för svårt.
Det är en plåga.
Jag är bokstavligt talat en plågad konstnär.
Stackars gubben.
Ut.
Nöjd så?
Jag växte upp på en bondgård.
Vi skrev inga dikter. Vi skapade ingen musik.
Vi skulpterade inte, vi målade inte.
Jag lärde mig om konst och hantverk genom böcker i fängelsebiblioteket -
och jag lär ut det på frivillig basis.
Jag vet inte vad du vet. Jag vet bara vad du är.
Jag ser att du lider. Jag ser att du har det svårt.
Det kanske till och med blir ännu värre. Men sen blir det bättre.
Med tiden kommer du tillrätta med ditt problem.
Vad är problemet?
- Jag vet inte vad jag ska måla. - Då ska du komma på det.
Du ska tro på dig själv och du ska kämpa.
Och sen...
...på våren, eller kanske på sommaren -
- eller möjligen på hösten, eller allra senast på vintern -
- kommer detta nya verk att stå fullbordat.
Det är precis vad som kommer att hända.
Om du inte fortfarande vill bli avrättad?
Den franska splatterskolan.
En dynamisk, begåvad, vällustig, sjabbig -
- alkoholiserad och våldsam grupp av kreativa vildar.
De inspirerade och anföll ofta varandra under två årtionden och ännu mer.
Jag tar min drink nu.
Och kom ihåg att på den tiden -
- var det mycket mer socialt accepterat för en målare eller skulptör -
- att slå någon annan med en stol eller tegelsten -
- eller att gå omkring med blåtira eller en utslagen tand.
Nu går jag händelserna i förväg, men jag har själv erfarit -
- att Rosenthaler kunde vara oförutsägbart impulsiv.
Här talar jag om hans materialförråd under ateljén på Boulevard des Plombiers -
- där han grep tag i mig och på ett opassande sätt -
- liksom försökte knulla mig mot väggen i hörnet av förrådet.
Han var vansinnig. Fastställd diagnos.
Och familjen Cadazio representerade dem förstås allihop.
3 år senare
Det är tre år senare. Vi har gjort dig till världens mest berömda konstnär -
- baserat på en liten, hafsig, överskattad målning.
Du är en kurs på konstskolan och en uppslagsverksartikel.
Dina lärlingar har tjänat och slösat bort åtskilliga förmögenheter -
- men du har inte visat oss så mycket som en skiss eller studie på hela tiden.
Hur länge ska vi behöva vänta? Svara inte, för det var ingen fråga.
Vi har redan tryckt inbjudningarna.
Vi kommer in. Allihop. Samlarna, konstkritikerna.
Samt de andra klassens efterapare som smörar för dig -
- smugglar in godsaker åt dig och antagligen är bättre än du.
Mutorna blir hutlösa, det kan vakterna intyga. Men vi tänker betala dem.
Så fullborda ditt verk, vad det än är.
Utställningen hålls om två veckor.
Hon tycker för övrigt att den är färdig.
Det är den.
Jag kunde behöva ett år till.
Min dåvarande uppdragsgivare mottog den förbryllande kallelsen via iltelegram.
Här avser jag naturligtvis Upshur "Maw" Clampette.
Skarpsinnig antikvitetssamlare, stor sympatisör av avantgardet.
Hennes samling var redan tidigt välkänd och betydande.
Detsamma gällde hennes bostad, Ingo Steens första uppdrag i USA -
allmänt känd som "Dörrkilen".
Det var min plikt, för att inte säga mitt privilegium -
att katalogisera, arkivera och rådgiva.
Men hon gjorde förstås vad tusan hon ville oavsett vad man sa.
Så började den långa resan från Liberty till Ennui.
Kära mrs Clampette, eller Maw, om ni tillåter -
- besök gärna den första utställningen med Moses Rosenthalers spännande nya verk -
- som jag själv ännu inte tillåtits beskåda.
För att visningen ska kunna genomföras kan det bli nödvändigt -
- att vi i lönndom tar oss in i konstnärens nuvarande vistelseplats.
Lita på att mina medarbetare sköter samtliga förberedelser inför ert besök.
En varning: medtag inga tändstickor, tändare eller vassa föremål.
Vi inväntar förväntansfullt er bekräftelse.
Högaktningsfullt, Galleri Cadazio Farbröder & Brorson.
Piketen hämtade oss när sista omgången glädjeflickor och svirare -
förts till fyllecellen klockan 03:00.
Omkostnader för mutor
Är du här, Moses?
Någon presentation? Eller några välkomstord till våra förtjusande gäster -
- av vilka några har färdats långt för att se ditt arbete?
Eller kanske bara, jag vet inte...
Hallå?
Tystnad, tack!
Jag gjorde det. Det är bra! Historiskt.
Öppna champagnen! Jag gjorde det. Musik!
Vad gör du i rullstol som en invalid? Du borde dansa på borden i triumf!
Han högg sig i höften med en palettkniv.
Pulsådern kunde dock sättas på plats i sjukstugan.
Tycker du om den?
Om jag tycker om den?
Ja!
De har målat din slinka åt dig.
Maw är som hypnotiserad!
Det här är en fresk, inte sant?
Ja. Han bemästrar renässansens uttryck till fullo.
Han utvinner samma åder som Piperno Pierluigi -
- med "Kristus framför Guds himmelska altare" år 1565.
Maw... Ingen har sådan blick för det nyskapande som Maw Clampette.
Vi borde skämmas över att vistas i hennes närvaro. Vad fan menade hon med "fresk"?
Är de målade direkt på väggen?
Åh nej... Vad har han gjort?
Din jävel...
- Titta bara! - Jag tycker den är magnifik.
Den är banbrytande! En vändpunkt i piktografins utveckling.
Inristad och målad på armerad cement i en gymnastiksal. Samt på elementen!
En restaurator från Fondazione dell'Arte Classico -
- kanske kan komma på ett sätt att få loss dem.
Detta är ett högsäkerhetsfängelse, Maw. Statlig egendom.
Bara att inleda den byråkratiska mardrömmen -
- skulle kräva åratal av förhandlingar med dyra, arroganta advokater.
Jag vet inte ens hur man skulle få loss en fresk.
Hördu! Det är ju en fresk!
Än sen?
Har du minsta aning om vilken skitstor summa -
- som mina farbröder och jag har ödat bort på det här fiaskot? Se på dem!
Du har ruinerat oss. Rör det dig inte i ryggen?
- Jag trodde att du tyckte om den. - Jag tycker att den är värdelös!
Upp ur rullstolen med dig, så ska jag sopa hobbyrummets golv med dig!
Morra lagom, din dömda mördare.
Din homicidala, suicidala, psykopatiska, talanglösa fyllbult!
Varför sa du inget, gardienne?
För att du hade stoppat honom.
Det är bara att acceptera. Hans behov av att misslyckas är starkare -
- än våra starkaste önskningar om att hjälpa honom att lyckas. Han slog oss.
Sorgligt, men så är det.
Men han fullbordade i alla fall fanskapet.
Kanske den intressantaste betraktelse av det perifera synfältet jag någonsin sett.
Bra gjort, Moses.
Verket äger verklig storhet.
Tog du tillräckligt med kalkputs kan det bestå.
Vi kommer och tittar på det igen, om Gud vill.
Du sitter förstås kvar då.
Allt föreställer Simone.
Just då blev de båda varse Simones avsikt -
- att lämna sin plats på Ennuis fängelsehospital -
- med det kapital hon fått av Cadazios för sin roll som Rosenthalers modell och musa.
Hon återförenades med barnet hon lämnat ifrån sig i sin ungdom -
och de två skildes aldrig åt igen.
Hon och Rosenthaler korresponderade regelbundet så länge konstnären levde.
Mrs Clampette önskar reservera verket.
- Halv etikett? - Ja tack.
Om hon skulle fullfölja betalningen, skulle denna summa vara godtagbar?
Kan vi få handpenning?
Maw? Ett förskott på summan?
Hälsa de gnidna fransmännen att jag inte lovar nånting.
"Tio bärande muralmålningar i armerad cement" -
- förblev reserverad av Upshur Clampette under de följande tjugo åren.
Monsieur Cadazio?
- Fångarna vill också bli mutade. - Vilka fångar?
Samtliga. Det står en ilsken hop utanför. Det här är deras representant.
Säg att vi inte mutar våldtäktsmän och ficktjuvar.
Förresten har jag inte sex miljoner franc i små valörer.
Hur kom ni dit?
- Vad ska vi göra? - Lås dörren.
Efteråt var det 72 fångar och sex medlemmar av franska splatterskolan -
som låg döda eller dödligt sårade.
Moses Rosenthaler visade prov på stort hjältemod -
- och räddade livet på nio vakter, 22 celebra besökare -
- samt kultur- och urbanitetsminstern -
- och blev frigiven med skyddstillsyn livet ut.
Han tilldelades även hedersmedaljen "Inburade lejonet".
Tjugo år senare, i enlighet med Maw Clampettes instruktioner -
- ordnade Cadazio och hans egna brorsbarn så att hela hobbyrummet -
- fraktades medelst det tolvmotoriga artilleritransportplanet Goliath -
direkt från Ennui till Liberty.
Och så fick avantgardeverket sin plats här på prärien i centrala Kansas.
"Blyerts- och bläckpennor, sudd, häft- stift, kartnålar, skrivmaskinsreparatör."
Varför betalar jag för ett hotellrum på en strandklubb vid atlantkusten?
Jag var tvungen att åka dit för att skriva.
"Frukost, lunch, middag, tvätt, sängfösare, nattmacka."
Vad är det för fel på skrivbordet här, som tidningen betalar för?
Jag vill inte vara indiskret angående mina och Moses mellanhavanden på hotellet.
Vi var ett par. Jag reste dit för att minnas.
- För mina pengar. - Gärna det.
Räkna ut summan...
- POLITIK/ - POESI (SID 35-54)
REPORTAGE NR. 2
« Revisioner av ett manifest » av Lucinda Krementz
SKILDRING AV EN UNGDOMSRÖRELSE
Första mars.
Förhandlingarna mellan studenterna och universitetet -
- bryter samman tidigt på morgonen efter livlig debatt, hätska glåpord -
- och slutligen även regelrätt hasardspel -
- om rätten att vistas på flickornas studenthem för alla pojkar.
Protesten, som slutade i dödläge...
- Zeffirelli hotar professorns löpare. - Läge för kontring med tornen.
...framstod som en uppvisning i fåfänga av akne- och våtdrömsfalangen.
Men könen var faktiskt rättvist representerade.
Min unga dam!
Skorna!
Alla deltagare framhöll orsaken till sin frustration:
En önskan, eller ett kroppsligt behov...
...av frihet - punkt slut.
Protesten har blivit symboliskt laddad och alla talar om den.
Femte mars. Sen middag hos familjen B.
Äldste sonen, 19 år, inte hemma sedan gårdagens morgon.
Skruva ner radion, flickor.
Fadern stötte på honom under dagen när han deltog i en marsch.
Deras slogan: "Barnen är griniga."
En ytterligare gäst har än så länge uteblivit.
För detta är jag tacksam. Jag hade inte informerats om inbjudningen.
Vi avsåg inte att göra dig förnärmad.
Vi trodde att du skulle tacka nej om vi förvarnade.
Ni hade rätt.
Lokalnyheterna rapporterar om aggressiva kravallmetoder. Citat...
Ge honom en chans. Han är väldigt intelligent.
- Hur länge sen var det sen förra killen? - Jag vet att ni menar väl.
"Det börjar med en stickande känsla på den bara huden."
Jag är ingen gammal ungmö.
- Det tycker vi inte heller. - Så klart inte.
"Därefter rodnad och svullnad av muskulaturen i ögonhålan."
Tro mig. Jag har själv valt att leva ensam.
Jag föredrar relationer som tar slut.
Jag har medvetet valt bort make och barn -
- de två största hindren för varje kvinna som försöker leva av och för skrivandet.
- Varför gråter vi? - För att det är sorgligt.
Vi vill inte att du ska vara ensam.
Jag har bara ont i ögonen, det är nåt fel med er lägenhet.
"Och slutligen en blixtrande smärta då snor flödar från näsborrarna" -
"och halsen krampar och snörps ihop."
Jag är naken, mrs Krementz.
Jag ser det.
- Varför gråter ni? - Tårgas. Och dessutom...
...antar jag att jag är ledsen.
Vänd er om, jag är blyg på grund av mina nya muskler.
Säg åt dina föräldrar att du är hemma, de är oroliga.
- Jag är väntad på barrikaderna. - Jag såg inga barrikader.
Vi håller fortfarande på och bygger dem.
- Vad skriver du? - Ett manifest.
Jag sa åt dem att inte bjuda Paul.
- Du ser inte ut att känna dig ensam. - Exakt!
Du antecknade under demonstrationen. Kan vi bli en story för läsarna i Kansas?
- Kanske. - Då borde du läsa våra resolutioner.
Korrläsa i alla fall. Mina föräldrar tycker att du skriver bra.
Ge mig den.
Den är lite fuktig.
Fysiskt eller metaforiskt?
Både och, av omslag och inledning att döma.
Kritisera inte mitt manifest.
- Ville du inte ha synpunkter? - Behövs det verkligen?
Jag bad dig korrläsa för att du skulle bli imponerad.
Vi börjar med korrfelen.
Kan lärarkåren lyckas om studenterna misslyckas? Det återstår att se.
- Paul Duval. - Lucinda Krementz.
Ert skägg är strävt.
Den oväntade gästen dyker upp. Ser ut som fan.
Beskriver odyssé genom staden.
Försenade tåg och bussar, trasiga fönster, gatstenar som flugit hit och dit.
Men nu är vi i alla fall här.
Den omtalade Lucinda. Hej.
De sa inget om att du skulle komma. Det här är inget officiellt möte.
God kväll.
Börja utan mig.
Tionde maj. Stadens funktioner har legat nere i en vecka.
Lokaltrafiken tillfälligt avstängd.
Soporna hämtas inte. Skolstrejker. Ingen post, ingen mjölk.
Hur blir vardagen efter detta, om vi nånsin får uppleva den igen?
Ingen vet.
- Vad är det här? - Jag skrev till ett appendix.
Du skämtar. Du har skrivit klart mitt manifest utan mig.
Jag har fått det att låta som du.
Bara lite tydligare, mer koncist och lite mindre poetiskt.
Det här är inte det första manifest jag har korrekturläst.
Man kan inte tänka sig att studenterna, så hänryckta, naiva och djärva...
...kommer att återvända till lydnaden i skolsalarna.
- Vem var det? - Din mamma.
- Min mamma? Sa du att jag var här? - Ja.
- Varför då? - För att hon frågade. Jag ljuger inte.
- Blev hon arg? - Jag tror inte det.
- Vad sa hon? - Hon nickade.
- Vad sa du? - Att jag skrev om dig och dina vänner.
- Då gör du alltså det! - Jag har redan skrivit tusen ord.
Jag bad att få intervjua henne.
- Gick hon med på det? - Ja, det är klart.
Jag är i alla fall arg! Jag vet inte hur jag ska reagera.
Är jag illa ute? Varför är mamma så lugn? Är det här lämpligt?
Det här ska inte publiceras. Ingenting.
Vad ska jag göra nu?
Jag bör bibehålla min journalistiska neutralitet.
Jag tilltalas av din hänsynslöshet.
Det är en del av din skönhet.
Tusen ord redan...?
Ungdomarna gjorde det här.
De utplånade tusen års republikansk makt på mindre än två veckor.
Hur och varför?
Innan det började - var började det?
Det var en annan tid. Ett annat Ennui.
För nåt halvår sen. Mina systrar var fortfarande tolv år.
Man dansade till The Craze och Lait Chaud.
Frisyrerna som gällde var Pompidou, Crouton eller Fruits-de-Mer.
Slangen var en mix av latin, filosofijargong och gester.
Djävulsadvokater grälade konstant, ad nauseam, bara för sakens skull.
« Jag håller inte med om nånting du säger. »
Varje kotteri hade sin motståndare.
Muttrarna hade Bultarna, Stockarna hade Stenarna.
Sportfånarna hade oss, Bokmalarna -
- till dess Mitch-Mitch körde på examen och tvingades göra värnplikt.
Tre månader i Mustard.
INSTÄLLELSE TILL VÄRNPLIKT
En månad senare
Var fanns hans principer när han stred för imperialisterna i ett aggressionskrig?
- Han skickades till värnplikt i Mustard. - Det är obligatoriskt.
Sak samma.
- Ursäkta? - Sak samma!
Hur understår du dig att smutskasta vår vän?
Har det slagit dig att han förmodligen just nu är ute på nattmarsch -
- kånkar krut, skalar potatis och gräver latriner i regnet med en tennmugg?
Han vill inte göra militärtjänst.
Han borde bränna gradbeteckningen och desertera.
(Lägsta straff: sex månaders fängelse och permanent anmärkning.)
Lätt att säga i tryggheten här på Sans Blague.
Sak samma.
För en gångs skull har hon rätt.
Mitch-Mitch? Du skulle ju vara i Mustard i två månader till.
Fem år senare översatte jag själv -
- Mitch-Mitch Simcas poetiska skildring av värnplikten.
Mitch-Mitch Simcas "Farväl, Zeffirelli" i översättning av Lucinda Krementz
Återblicken i andra akten av "Farväl, Zeffirelli".
I Nordafrika fick jag en kula i stjärten.
I Sydamerika fick jag högexplosivt splitter i vänster vinge.
I Östasien fick jag en sällsynt mikrobiell inälvsparasit i nedre bukhålan.
Och alla är de med mig nu, kvar i kroppen.
Men jag ångrar inte mitt beslut att bära uniformen.
Och om 16 år får jag min pension.
Det var den godnattsagan, mina damer. Släckning!
- Be era aftonböner. - Ja, sir!
- Amen. - Amen.
Psst, Mitch-Mitch!
Psst, Mitch-Mitch. Vad vill du bli?
- Va? - Vad vill du bli, Mitch-Mitch?
Med mina betyg blir jag apoteksassistent.
- Kommer du att vara tillfreds med det? - Jodå. Men jag borde ha studerat mer.
- Du då, Robouchon? - Jag får snällt slita på fars glasbruk.
- Någon måste ta över. - Som brukligt.
Vaugirard?
Jag får väl vara en tilldragande slyngel liksom mina kusiner på båda sidor.
Dina kusiner är bäst.
Du då, Morisot?
Vad vill du bli, Morisot?
Demonstrant.
- Vad sa han? - "Demonstrant."
- Vad menar han? - Vet inte.
Morisot skulle ju bli professor i geologisk kemi.
Morisot gråter.
- Schh! - Vem hyssjar?
Jag vägrar.
Tjänstgöringen är ju slut om åtta veckor.
Jag pratar inte om tjänstgöringen.
Jag pratar om tiden fram till vår pensionsålder.
De 48 åren av mitt liv. Det är vad jag vägrar.
Jag kan inte längre se mig själv som vuxen i våra föräldrars värld.
Morisot! Han hoppade ut genom fönstret!
- Är han död? - Jag vet inte.
- Hur långt föll han? - Fem våningar, hög takhöjd.
- Kanske leran är mjuk efter regnet. - Han rör sig inte.
Han rör sig fortfarande inte.
Jag kan inte längre vörda denna gradbeteckning.
Morgonen därpå greps Mitch-Mitch för desertering och flaggskändning -
- och Sans Blague blev högkvarter -
- för "Unga idealisters revolutionära kamp mot ett reaktionärt nyliberalt samhälle".
Vad gör du?
Byter ut Tip-top mot François-Marie Charvet.
De kan samexistera. Tip-top med Charvet.
Handelsvaran Tip-top företräds av ett skivbolag som ägs av ett bankkonglomerat -
- subventionerat av en byråkrati som vidmakthåller marionettregeringen.
För varje ton han sjunger måste en bonde dö i Västafrika.
Nu följde en oförutsägbar krigföring mellan Ennuis gamla och unga.
Augusti.
Viskkampanjen fördömer studentrörelsen.
September.
Sans Blagues kaffetillstånd dras in.
Oktober.
Propagandakommittén sänder piratradio från taket på fysikinstitutionen.
November.
Lunchmatsblockad av studentcafeterian.
December.
Utlåningsprotest på Bibliothèque Principale.
Hela boksamlingen avlägsnad fram till fem minuter före enorma förseningsavgifter.
Januari.
Mitch-Mitch överlämnad i föräldrarnas vård.
Februari.
Upproret rörande flickornas studenthem.
I slutändan ledde allt fram till...
...mars. Schackbrädesrevolutionen.
« Vit gör kort rockad! »
Springare till C6
- Springare till C6. - Uppfattat.
Herr borgmästare? Han har gjort sitt drag.
Springare tar springare.
- Vilken sida har ni kommit till? - Sista stycket.
Kallar du det här ett manifest?
- Det gör du väl? - Ja, per definition.
Sida två, « Proklamation 7 ».
Trots ädelheten i deras strävan att skapa en fri, gränslös utopisk civilisation -
- kom studenterna ändå att splittras i falanger innan de hade enats fullt ut.
Sida fem, « Påbud 1(b) ».
En sak står till sist klar: De svarar sina föräldrar.
Vad vill de? Försvara sina illusioner. En solklar abstraktion.
Sidan elva, « Bilaga III ».
Jag är övertygad om att de är bättre än vi var.
Vem har godkänt finansieringen av tryckningen -
- av denna trubbiga, dunkla och (styltigt) poetiska skrift?
Jag ska ju föreställa kassör! Och vem behöver förresten ett appendix?
- Det var min favoritdel. - Bästa stycket.
Appendixet var mrs Krementz förslag.
Har mrs Krementz skrivit det här?
Hon har putsat vissa avsnitt.
Hon borde bibehålla sina journalistiska neutralitet.
- Nåt sånt finns inte. - Hela konceptet har avfärdats.
Vi har inte utsett dig eller Krementz till språkrör. Du ska spela schack.
Den var tillägnad dig.
Jag sparar det här som souvenir.
« Men jag håller inte med om nånting! »
Jag påminner mig: "Du är en gäst vid denna manifestation."
"Det är inte min strid. Håll munnen, Lucinda."
Jag måste säga en sak.
Du är en skärpt flicka, Juliette.
Om du lägger undan pudervippan och tänker lite själv - ursäkta mig -
- kanske du inser att ni alla sitter i samma båt. Även kravallpolisen.
Jag är inget barn, mrs Krementz. Jag tänker alltid själv, liksom vi alla.
- Det skulle jag inte påstå. - Vissa ja, andra nej.
Vårt drag.
Tror ni att jag är för oinformerad eller för oengagerad? Så är inte fallet.
Det var ohövligt sagt av mig. Jag tar tillbaka yttrandet.
Om ni så önskar.
- Jag ber om ursäkt. - Nåväl.
Jag är ledsen.
- Det är noterat. - Tack.
- Är du säker? - Javisst.
- Säker på vad? - På att du inte är ett barn.
Helt säker.
Lär dig att ta emot en ursäkt, i så fall. Det är viktigt.
(En strid! Amerikanskan mot den unga fransyskan!)
Viktigt för vem?
För vuxna.
Det är vårt drag! Borgmästaren väntar.
Jag motsätter mig inte att ni ligger med honom.
Det är en frihet vi alla har, en rättighet vi faktiskt strider för.
Det jag vänder mig mot är att ni antagligen är kär i Zeffirelli!
Det är orätt, eller åtminstone vulgärt. Ni är ju en gammal ungmö!
Var vänlig och låt mig behålla min värdighet.
Hon är ingen gammal ungmö och hon är inte kär i mig.
Hon är vår vän. - Jag är hennes vän.
Hon är vilsen. - Hon vill hjälpa oss.
Hon är arg. - Hon är en bra författare.
Det är ett ensamt liv, eller hur?
Ibland.
Det är sant att jag bör hålla på min journalistiska neutralitet, om den finns.
Var snäll och förlåt mig, mrs Krementz.
Fortfarande inget motdrag.
Gummikulor och tårgas.
Tiden är ute!
Teknisk schackmatt!
Det är bara fyrverkerier.
Hon är den bästa av dem.
Sluta käbbla. Gå iväg och älska.
Jag är oskuld.
Jag med. Om man bortser från mrs Krementz.
Som jag trodde.
Den femtonde maj.
Upptäcker på försättsbladet i min anteckningsbok ett hastigt stycke.
Oklart när Zeffirelli hann skriva det.
Sent den där natten när jag sov?
Poetiskt, inte nödvändigtvis på ett dåligt sätt. Han skriver...
Postskriptum till ett brustet appendix.
En oövervinnlig komet hastar fram på sin bana -
- mot galaxens yttre gräns i den kosmiska rumtiden.
Vad var vårt mål?
Två minnesbilder.
Du: tvåldoften från apoteksschampot, cigaretterna i askkoppen, vidbränt bröd.
Hon: en doft av bensin, andedräkt av alltför sött kaffe, hyn mjuk av kakaosmör.
Var tillbringar hon somrarna?
Dofter sägs vara det man minns mot slutet. Hjärnan fungerar så.
Jag har aldrig läst mammas böcker.
Pappa var tydligen fenomenal under förra kriget. De bästa föräldrar jag vet.
Flickornas studenthem.
Första gången där, förutom när vi vandaliserade det.
Jag sa: "Kritisera inte mitt manifest." Hon sa...
« Klä av dig. »
Jag är blyg på grund av mina nya muskler.
Hennes stora dumma ögon såg mig kissa.
Tusen kyssar senare, minns hon ännu smaken av min sak på tungspetsen?
Ursäkta, mrs Krementz. Jag vet hur illa ni tycker om grovt språk.
Mening längst ner på sidan, fullkomligt otydbar på grund av dålig pennföring.
"Revisioner av ett manifest." Sidan fyra, asterisk ett.
"Att propagera för"...
Zeffirelli!
Han är ingen oövervinnlig komet som hastar fram på sin bana -
- mot galaxens yttre gräns i den kosmiska rumtiden.
Han är en pojke som kommer att dö ung.
Han kommer att drunkna på den här planeten -
- i den djupa, smutsiga, magnifika floden -
- som natt och dag genomströmmar blod- omloppet i hans egen antika hemstad.
Hans föräldrar får ett telefonsamtal vid midnatt -
- klär på sig raskt, mekaniskt, och håller hand i den tysta taxin -
- när de åker för att identifiera sin sons kalla kropp.
Hans avbild, massproducerad och inplastad -
- kommer att säljas som tuggummi till dem som också vill känna sig som hjältar.
Ungdomens rörande narcissism.
Pojke, schackspelare/aktivist död. TORN STÖRTAR NER I BLASÉ
Den trettionde mars.
På andra sidan gatan, en övertydlig metafor.
Det ringer in och elever skyndar sig in till lydnaden i skolsalarna.
En gnisslande gunga vajar på den tomma skolgården.
Kom in.
SMAKER OCH DOFTER (SID 55-74)
REPORTAGE NR. 3
« Polismästarens privata matsal »
PORTRÄTT AV EN SANN KÖKSMÄSTARE
Jag har hört att ni har fotografiskt minne.
- Är det sant? - Nej.
Jag har typografiskt minne.
Jag kommer ihåg det skrivna ordet i ansenlig detaljrikedom.
På andra områden är min minnesförmåga avgjort impressionistisk.
Mina närstående ser mig som ytterst glömsk.
Men ni minns vartenda ord ni någonsin skrivit.
Romanerna, essäerna, dikterna, pjäserna...
De obesvarade kärleksbreven. Ja, tyvärr.
- Får jag testa er? - Om ni måste.
Annars kanske vi frestar på tålamodet hos tittarna -
- eller hos de förträffliga talespersonerna för Gemini tandpulver.
Min favorit är berättelsen om kocken där kidnapparna blir förgiftade.
"Drömmer gastronomistudenter i smaker?"
"Det var den första frågan som en reporter för denna tidning förberett" -
- "inför sitt möte med polisinspektör Nescaffier" -
- "högste köksmästare i polisdistriktet på den smala halvön Rognure d'Ongle ."
"Samtliga frågor skulle förbli obesvarade under denna händelserika afton."
Ska jag fortsätta?
Mycket gärna.
Jag kom fram i otillräcklig tid.
Trots att sviten, näst högst upp i den praktfulla byggnaden -
- markerats på en planritning på baksidan av ett carte de dégustation...
...var den snart sagt omöjlig att finna, åtminstone för denna reporter.
Kartografisk oförmåga, de homosexuellas gissel.
Monsieur Nescaffier har gjort sig ett namn.
Fanatiskt hyllad bland kockar, konstaplar och kaptener -
- för att inte nämna tjallare, golare och angivare -
- som den stora förebilden inom köket gastronomie gendarmique.
"Polisköket" började med spaningspicknickar och piketsnacks -
- men har utvecklats till något raffinerat, mycket näringsrikt -
- och om handlaget är det rätta, makalöst välsmakande.
Grundprinciper: Medtagbar föda, rik på protein.
Intas med icke-dominant hand, då den andra sköter pappersarbete och eldvapen.
De flesta rätter serveras färdigskurna. Ingenting knaprigt - tyst mat.
Såser dehydreras till ett pulver för att minska spill och brottsplatskontaminering.
Matgästerna förväntas medtaga egna fourchettes de poche -
- ofta graverade med mystiska valspråk och ekivoka fraser från sina distrikt.
HÖNSBUR NR. 1
Hur tänker du döda mig?
Det här rör sig nog om ett missförstånd.
Har ni suttit i hönsburen väldigt länge?
Jag ber om ursäkt.
Roebuck Wright var här
Monsieur Nescaffier hade redan under lärlingstiden på en lantbrandstation -
- siktet inställt på en hög position, och inom gebitet finns ingen högre -
- än cuisinier på den privata matsal som tillhörde distriktets polismästare.
Jag ber om ursäkt för dröjsmålet.
Ingen fara.
Mr Wright, det här är min mor, Louise de la Villatte.
Men säg maman , det gör vi alla.
Min äldsta vän, Chou-fleur.
När vi träffades var han en flickig skolgosse -
med skruvlockar och tänderna i behåll.
Nu ser han ut som ett lik.
I hörnan står konstapel Maupassant, vår servitör.
Cocktails.
Min son Gigi i labbrocken.
Vad är det ni stjäl från mitt personliga arkiv?
Olösta fall.
Säg goddag till mr Wright.
- Goddag, mr Wright. - Goddag, Gigi.
Fullständigt namn: Isadore Sharif de la Villatte.
Polismästaren och hans enda son, änklingen och den moderlöse -
- lämnade kolonin där pojken föddes, förenade i sorgen.
Gigi var sex år.
Hans skolsalar var polisstationen och patrullbilen.
Forensiklärare utbildade honom i ordningsmaktens traditioner.
Hans första teckningar var fantombilder baserade på vittnesuppgifter.
Hans första ord var på morse.
Det var väl egentligen fantastiskt uppenbart:
Han uppfostrades för att efterträda polismästaren själv.
Jag har läst era artiklar i tidningen.
Till din belåtenhet?
Givetvis, givetvis. Ni är en god skribent.
Och det här geniet känner ni förstås redan till, åtminstone ryktesvägen.
- Inspektör Nescaffier. - Det gör jag sannerligen.
Drycken, en grumlig, violett aperitif -
- fränt aromatisk, tydlig medicinalprägel, aningens bedövande och iskylt simmig -
- i en miniatyriserad termosflaska som för tankarna till lägerplatser eller skolor -
- omslöt oss i en förtrollning som under följande 60 sekunder -
skulle brytas av döden.
På tre överlappande tidslinjer utspelade sig följande händelseförlopp.
Ett.
Monsieur Nescaffier inledde sin mystiska ritual.
Jag kan varken begripa eller förklara vad som sker i ett kök.
Jag har alltid kunnat njuta frukten av konstnärens förmåga -
- utan att behöva avslöja huggjärnets eller terpentinets hemligheter.
Två.
Konstapel Maupassant mottog en blinkande signal och gav sin överordnade en telefon.
Ja.
Som ni nu vet har vi kidnappat er son -
- och befinner oss på en plats ni aldrig kan hitta.
Släpp eller avrätta "Abakus", så återbördas pojken välbehållen.
Görs inte detta före gryningen dör er son en våldsam död.
Tre.
Takfönstret i det provisoriska barnrummet på vindsvåningen öppnades.
Flykten och den efterföljande biljakten skildrades livligt, om än väl påhittigt -
i en seriestripp veckan därpå.
3 dagar tidigare
Även om gängkriget i Ennui, "Vinterbrottsvågen" -
- hade utrotat en god portion råskinn och våldsverkare -
- hade det även skördat skandalöst många oskyldiga medborgares liv.
Efter det överraskande gripandet av gangstrarnas revisor, Albert "Abakus" -
- som i portföljen hade löneutbetalnings- kvitton för stadens tre stora syndikat -
- förnyades förhoppningarna om en påskyndad upplösning av krisen.
Men händelseutvecklingen hade häftigt skakat om den undre världen.
Jag hade inte känt igen "Abakus", men hönsburen råkade jag vara bekant med.
Det här står inte i artikeln... Vet ni vem mr Howitzer är?
Javisst. Arthur Howitzer Jr., grundare och redaktör för Franska Kuriren .
Min första vecka i Ennui blev jag dessvärre gripen -
- på ett utskänkningsställe i utkanterna av slafkvarteret -
- tillsammans med ett antal nyblivna kamrater.
Av vilken orsak greps ni?
Kärlek.
Folk kan känna sig svagt hotade av ens ilska, hat eller stolthet.
Men om man älskar på fel sätt är man snart illa ute.
I detta fall i en hönsbur i häktet sex dagar i sträck -
- utan någon som kunde rädda mig eller skälla ut mig.
Och det enda nummer jag hade i mitt typografiska minne var...
Tryckeridistriktet 9-2211.
Jag beklagar att vi inte kan publicera någon av artiklarna -
- men ser gärna att ni skickar in fler i framtiden.
Eller om ni befinner er i Ennui...
Jag hade aldrig träffat honom.
Jag mindes bara hans nummer för att jag sökte jobb.
ANSÖKAN OM ANSTÄLLNING
Då ska vi se...
Skoltidningen, poesiklubben, teaterföreningen.
Skrev och komponerade skolans sång.
Biträdande researcher, reporterlärling, redaktörsassistent.
Eldsvådor och mord började jag själv med. Fast pappa ägde ju tidningen.
Lite sport, brott och politik. Nominerad till Bästa essäerna två gånger.
Södern, mellanvästern, östkusten. Ett kolossalt land...
Jag har inte varit där på 20 år.
Inte nu, jag gör en jobbintervju.
Era inskick är bra, jag läste dem på nytt i taxin. Har ni skrivit bokrecensioner?
Aldrig.
Ni får sitta några timmar innan de släpper er.
Läs den här och skriv 300 ord.
Jag betalar 500 francs minus 250 för borgen -
- men dem får ni tillbaka som levnadsomkostnader.
Ge mig ett första utkast i morgon bitti. Och hur ni än gör, mr Wright -
- försök få det att låta som om ni skrivit så med flit.
Tack.
Inget lipande.
"Det kom att kallas De tusen kulornas natt." Nu citerar jag igen.
Hur polismästaren och hans experter och analytiker -
- så snabbt lyckades lokalisera kidnapparnas tillhåll...
Tja...
Det vet jag helt enkelt inte.
Yrkeskunnande, förmodar jag.
Jag repeterar frågan...
Men de lyckades i alla fall.
Vilka var de?
Det kom senare att avslöjas.
Banditer och revolvermän lejda av de kriminella bossarna i Ennui -
- och deras nätverk av mellanhänder i under världen.
Chaufför Joe Lefèvre, förr en nästan lovande instrumentalist.
Stetson, Spinster och Hieronymus von Altman, nederländska förbrytargenier.
Marconi Brutelli, anarkist från medelhavsområdet.
Ett par våldsverkare, kusiner som glidit isär.
En trio balettflickor, samtliga knarkare.
Och en liten påhittig fånge, fast besluten att rymma och sluta tära på skattemedlen.
Vad är det som låter?
Luftbubblor i elementrören. Vattentrycket.
Det lät som morse.
Lite vagt, kanske.
Jag heter Gigi. Vad heter du?
Det säger jag inte. Vi begår ju ett brott.
Du är ingen brottsling, bara en vilsen balettflicka.
- Ha. - Ha på dig själv.
Håll tyst!
Vad har du för färg på ögonen? Blå?
Hej.
Sjung en vaggvisa för mig. Jag är rädd.
Sover du?
Polismästaren dyrkade Gigi med hela sitt omfångsrika hjärta.
Men hans hjärna, detta exceptionella verk- tyg för analys av kriminell aktivitet...
...hade gått på högvarv sedan middagen.
Jag är hungrig, maman .
Och han befann sig i ett tillstånd av svårt kaloriunderskott.
Nescaffier, tillbaka i gebitet för första gången på sex år -
var inställd på att förstumma.
Förändringen var omedelbar.
Nescaffier...
Redan när de första dofterna från virtuosens kök -
- ringlade sig in i polismästarens näsborrar -
- började han visualisera och formulera ett flerfrontsangrepp.
Först...
Fyllda kanariefågelsägg serverade i maräng av den egna vitan.
Kommandoenheter till alla ingångar i syd och väst.
En gerillastyrka i öst och nord.
Njurar, pocherade med plommon från borgmästarens takberså.
Borra hål, omkrets 75 mm...
Sedan...
Lammfärs i omslag av smördeg.
Soppa på Blasé-hummer.
En magnifik pytt på parkduva.
- Avslutningsvis... - Väck kolossen.
...tabacpudding med fyrdubbelt tjock grädde.
Jag vill ha honom uppvärmd, i fall att.
- Får jag avbryta med en fråga? - Varsågod.
Jag ska bara lägga in ett mentalt bokmärke.
Ni har skrivit om den amerikanska negern, den franske intellektuelle...
Och anti-negern.
Bibeln, mytologi, folklore, sanna och falska kriminalhistorier -
- spökhistorier, pikaresker, bildningsromaner.
Men mer än någonting annat har ni skrivit om mat.
Varför?
"Vem? Vad? Var? När? Hur?" Gångbara frågor.
Men, som jag lärde mig som ung reporter, man ska aldrig någonsin -
- om man överhuvudtaget kan motstå impulsen, fråga någon "varför".
Det gör att folk sluter sig.
- Ursäkta, men jag ber er ändå svara. - Tortyr.
Självreflektion är en last som bör idkas i ensamhet eller inte alls.
Nåväl.
Jag besvarar er fråga av ren orkeslöshet.
Men jag vet inte vad jag kommer att säga.
Det finns en sällsam vemodig skönhet...
...välkänd för den ensamme utlänningen som vandrar på gatorna -
- i sin adopterade, helst månskens- upplysta stad. I mitt fall Ennui.
Jag har så ofta...
Jag har så ofta delat dagens glittrande upptäckter med...
...ingen alls.
Men det stod alltid, längs en aveny eller boulevard, ett bord dukat åt mig.
En kock, en servitör, en flaska, ett glas, en brasa.
Jag valde själv det här livet.
Den ensamma festmåltiden har varit en kamrat, en tröst, en vederkvickelse.
Minns du var du lade bokmärket?
Det är väl klart, dumsnut. "Samtidigt."
"Samtidigt, på andra sidan gatan"...
Information: de misstänkta håller till på högsta våningen, torgets bortre hörn.
Poliskonstaplar finns på plats.
Eld upphör! Eld upphör!
Under ett avbrott i striden gick en gammal portvakt, veteran från två krig -
- haltande över gatan med ett gåtfullt budskap.
SKICKA KOCKEN
En timme senare
Jag vänder mig till ledaren för kidnapparna på högsta våningen.
Har ni ett fungerande kök i ert tillhåll?
Min son behöver något att äta.
Tillåt oss att skicka distriktskocken med förnödenheter och proviant.
Han tillagar en måltid så diger att det räcker till er och era kumpaner.
Vi själva har redan ätit.
Är det en underhuggare...
...eller Nescaffier själv?
Koltrastpaj.
Givetvis tvingades han provsmaka varje rätt -
och åt därmed det dödliga giftet.
Till pojken.
Stopp.
Skriv ner receptet.
Efter middagen
Hjälp...
Men Nescaffier överlevde tack vare den oerhörda motståndskraften -
- förstärkt och förbättrad i åratal av de mustigaste, kraftigaste anrättningar -
hos sin nästan övermänskliga mage.
Han visste att Gigi äcklades av rädisor i alla former med en häftig lidelse -
- och hade aldrig vidrört en, eller ens sagt ordet, under hela sin korta levnad.
Dock kom det sig...
...att chauffören också avskydde rädisor.
Ta över ratten!
Det allra mest rörande och förvånande -
- under hela den utdragna middagen var kanske detta.
En ljuv ironi:
Monsieur Albert, nidingarnas revisor och indirekt orsak till förvecklingarna -
- hade glömts bort i sin hönsbur från torsdagens middag till måndagens frukost -
och hade så när svultit ihjäl.
Endast konvalescenten Nescaffier hade sinnesnärvaro nog -
- att tillreda åt fången en omelette à la policier -
- som han serverade varm, inslagen i en dygnsgammal husrannsakan.
"Abakus" åt gott den morgonen.
Ett meddelande från Gemini tandpulver.
- Det skulle ju handla om en köksmästare. - Vilket det delvis gör.
- Till "Smaker och dofter". - Javisst, uppdraget var tydligt.
Ni kanske inte har förstått att jag beskjutits med både kulor och granater.
Jag bad bara om ett mål mat, vilket jag sannerligen fick.
Nescaffier har en enda replik.
Jag har redigerat bort ett yttrande som gjorde mig för sorgsen.
Jag kan ta med det igen.
Vad sa han?
De hade en smak.
Förlåt?
De giftiga salterna i rädisorna.
De hade en smak.
Den var mig totalt obekant.
En besk, möglig, pepprig...
...kryddigt, oljig sorts...
...jord.
Jag har aldrig känt den smaken förut.
Inte alldeles angenäm och extremt giftig, men...
...ändå, en ny smak.
Det är ovanligt i min ålder.
Jag beundrar ert mod, inspektörn.
Jag är inte modig.
Jag var bara inte på humör för att vara en besvikelse för alla.
Jag är ju utlänning.
Stan är full av oss, inte sant?
Jag är själv en.
Man söker nåt som saknas.
Saknar nåt som glömts bort.
Med lite tur kanske vi finner det som gäckade oss...
...på de platser vi en gång hörde hemma.
Det är ju det bästa stycket.
Själva skälet till att skriva artikeln.
Jag kunde inte hålla med mindre.
Stryk det inte i alla fall.
KONKURSER OCH DÖDSANNONSER (SID 75)
SLUTNOT
Är alla här?
Jag antar att ni vet. Det var en hjärtattack.
Inget lipande.
- Kommer det nån och hämtar honom? - Det är strejk på bårhuset.
Vem var med honom?
Han satt ensam och läste födelsedagstelegram.
Tänd inte ljusen. Han är död.
Jag tar en bit.
Jag med.
Vi måste få ihop nåt. Vem vill?
- Vi har en personakt. - Jag illustrerar.
På pricken.
Vi skriver den tillsammans.
- Skriver vadå? - Minnesrunan.
"Arthur Howitzer Jr. föddes i norra Kansas" -
- "en och en halv mil från USA:s geografiska mittpunkt."
"Modern dog när han var fem."
"Son till en publicist och grundare av denna tidning."
"Franska Kuriren , tidigare Picnic."
"En i stort sett oläst söndagsbilaga till Liberty, Kansas Evening Sun. "
"Det började som en semester." Är det sant?
På sätt och vis.
Vad händer sen?
FILMEN TILLÄGNAS:
Översättning: Magnus Lässker Svensk Medietext