Мій син! Мій син! Чому?
ОРИГІНАЛЬНІ СЕРІЇ «НЕТФЛІКС»
Я нічого не пам'ятаю.
У звіті написано, що ви повернулися з відпустки.
Так. Моя дружина померла місяць тому.
Мої співчуття.
-Ви маєте дітей? -Маю дочку.
З нею все гаразд?
Потроху оговтується.
У вашій родині були психічні захворювання?
У матері була депресія.
Вона одужала?
Ні, померла, коли мені було сім.
Як вона померла?
Самогубство.
А ваш батько?
-Я його не знаю. Можна я вже піду? -Ще трохи.
Я замовлю кілька тестів
та випишу вам анксіолітик,
щоб вам було легше пережити цей стрес.
Ось рецепт.
Вам треба якийсь час побути вдома.
Я дам вам лікарняний.
-Я не можу кинути роботу-- -Можете й мусите.
Ваш стан схожий на ПТСР.
-Я посеред розслід-- -Це не обговорюється, Еріку.
Якого біса? Відправляєте мене у відпустку?
Іво, я маю продовжити це розслідування.
Ти маєш піти у відпустку.
Іво, будь ласка.
Не починай.
Убито людину, і ти єдиний, хто був на місці злочину.
Треба це розслідувати.
Як офіцер, враховуючи ситуацію, ти тягар.
Для інших та для себе.
Я невинний!
Розкажеш на допиті.
-Марсіє, допоможи мені. -На твоєму місці я б пішла.
Чому? Ти знаєш, що я його не вбивав.
Я його не вбивав, Марсіє?
-Ти теж мені не віриш? -А чому я маю тобі вірити?
-Чого ти так? -Ти мені брехав.
-Сказав, що Луна хвора. -Вона хвора.
А річковий дельфін? Ти так і не домігся розтину.
-Я ходив туди, але-- -Де ти був у понеділок увечері?
Удома.
Досить вже, Еріку.
Я розмовляла з Жануарією.
Вона сказала, що ти пізно повертаєшся,
а одного разу прийшов уранці весь мокрий.
Не пам'ятаю.
Пам'ятаєш, як уночі поїхав до лісу, а зранку знайшли труп?
Ось твій маршрут з навігатора.
Еріку, поясни. Що відбувається?
-Ти мене розслідуєш? -Я хочу знати правду.
-Ти не повіриш. -Це вже мені вирішувати.
Кажи, Еріку.
-Це важко пояснити. -Спробуй.
Пам'ятаєш легенди з дитинства?
Так от, це правда.
Річковий дельфін вночі перетворився на Манауза.
А Туту на моїх очах перетворився на кабана.
Еріку, я не знаю, що це, але ти сам не свій.
Іди додому, відпочинь.
Я ж казав, що ти не повіриш.
Якщо хочеш доказів, зайди до трупарні.
Закладаюся, що очі Туту теж побіліли.
Я була дуже занепокоєна.
Нічого, бабусю.
Де Луна?
Спить у своїй кімнаті.
Можна в тебе щось спитати?
Ти сказала Марсії, що мене тут не було у понеділок увечері?
Ну, я прийшла додому пізно,
і тут нікого не було.
О котрій годині ти повернулася?
Гра була довгою.
Десь після 2:00.
Що таке, любий?
Здається, я з'їхав з глузду.
Коли я поїхав з Луною, було 22:00.
Ти не пам'ятаєш, що робив весь цей час?
Ні.
Піду подивлюся, як там Луна.
-Привіт, дитинко. -Тату...
З тобою все гаразд?
Ти трохи гаряча. Знов температура?
Скажу прабабусі, щоб поміряла тобі температуру.
А ти зі мною тут не побудеш?
Не ходи більше нікуди.
Мені страшно.
Сонце, тобі нема чого боятися, зрозуміла?
Я маю деякі справи,
але прабабуся подбає про тебе, поки мене не буде.
Не забивай Луні голову цими дурницями.
Ти сказала, що це захисне намисто, і тепер вона без нього нікуди.
Це захисне намисто, Еріку.
Габі, ти вже доросла. Можеш вірити, у що хочеш.
Але не треба привчати її до цього.
Знаєш, я гадаю, тебе це дратує не тому, що ти у це не віриш,
а тому, що тебе це лякає.
Пам'ятаєш, як мама дала тобі це намисто?
Пам'ятаю.
-Це намисто від місячних воїнів. -Так.
А тебе звати Луна.
Тому я знаю, що ти дуже, дуже хоробра.
Так?
Я скоро повернуся.
Звідки в Еріка на грудях ці подряпини?
Схоже, що від тварини.
Від тварини? Від якої тварини?
Це експертиза, а не кришталева куля.
Ви не питали його, звідки рани?
Він не пам'ятав.
-Як щодо звіту про розтин жертви? -Асфіксія.
Його задушили?
Ні, слідів задушення немає.
Тоді чому асфіксія?
Цього ми не знаємо.
А що ви знаєте?
-Слухайте, пані-- -Офіцер Марсія.
Я хочу побачити тіло.
-Де тіло? -Не знаю.
Як це не знаєте?
Каміло!
Я з тобою не розмовляю.
Каміло, будь ласка, допоможи мені.
Я за тебе вступилася.
Я пішла проти Інес, проти Туту! Тепер він мертвий.
-Ти вбив Туту. -Ні, я не вбивав!
-Гадаю, що ні. -Гадаєш?
Зачекай, Каміло!
У мене провали у пам'яті.
Коли я опритомнів, Туту був мертвий.
Каміло, я син Манауза.
Алло, Альбукерке? Слухай, я щойно--
Ви викрали тіло. Вас заарештовано.
Арештовуєте мене?
Чого ви так боїтеся?
Що ви робите?
Спи, дитино, засинай
По тебе йде Кука
Тато десь у полі
Я така й не можу бути іншою. Мамо, я не зробила нічого поганого!
Нічого поганого?
Ні! Я кохаю Люсі, а вона мене. Це кохання, от і все.
Кохання? Це не кохання, це гидота.
Хочеш жити так — гаразд, але не під моїм дахом.
Ти потвора.
Заспокойся.
Усе добре.
Я знаю, як це, коли тебе не приймають.
Я була ганьбою для своєї родини.
Я завагітніла без шлюбу...
Мене вигнали з дому.
Але я вирішила залишити дитину.
Вона народилася мертвою.
Я дорого за це заплатила.
Але ось я.
Ти не потвора.
Ти можеш бути одним з нас.
Не знаю, Каміло. Я вже заплутався.
Але я не вбивав Туту.
Ти ж не пам'ятаєш.
Якщо я вбив Туту, тоді й Манауза міг убити я.
Заспокойся, Еріку.
Ти маєш згадати, що сталося.
Де ти був у ніч смерті Манауза?
Люди жорстокі, Ісаку.
Люди бояться всього незвичайного.
Дивлячись на нас, вони розуміють, які вони однакові
та нудні.
Де вона?
Туту помер, а ти питаєш про Камілу?
Якби не вона, він був би живий.
Інес, ми зараз маємо триматися разом.
Ми вже давно окремо, Ісаку.
Шляху назад немає.
Ти знаєш, хто їх убив?
Знаю.
Той, кого вбив Курупіра.
Але він повернувся.
Тут ми знайшли дельфіна.
Я припаркувався через дорогу.
Поїхав на зустріч із чоловіком, що обіцяв розповісти
про смерть Габріели.
Гадаю, то був Манауз.
А потім що сталося?
Точно не скажу. Я думав, що у ту ніч мене не було пів години,
а виявляється, що набагато довше.
На скільки довше?
Декілька годин.
Найгірше те, що я погано пам'ятаю, що робив того вечора.
Наступного дня я знайшов тут дельфіна.
Той хлопець!
-Що він? -Він тут був, я його пам'ятаю.
Добридень. Можна з вами побалакати?
Я просто хочу побалакати.
Ви ж мене раніше бачили, так?
На цьому пляжі.
Я багато кого бачу на пляжі. Не пам'ятаю.
Я тут був у понеділок увечері, на автівці.
На пляжі були лише ми двоє. Пам'ятаєте?
Якщо ви так кажете...
Ви пам'ятаєте цього чоловіка?
Так.
Що ви пам'ятаєте?
Він балакав з чоловіком.
Яким був той чоловік?
Він був високий, сильний, у капелюсі.
Що він зробив тому чоловікові?
Вхопив за шию.
Чоловік побіг до моря, а він за ним.
А потім?
Це все, що я бачив.
-Що тепер? -Я піду до села Торе, до Сісо.
-Я з тобою. -Ні.
Якщо я справді вбивця, ти ризикуєш.
-Я тебе не боюся. -А я боюся.
Тримайся подалі.
Бабусю!
Луна.
Бабусю!
Що таке, люба?
Заспокойся, солоденька.
Я тут. Заспокойся.
Бабусю!
Сісо, я хочу вибачитися.
Що, гинуть нелюдські істоти?
Коли Манауз і Туту померли, я там був.
Я не пам'ятаю, що робив.
Імовірно, що це я їх убив.
Може, я й Габріелу вбив.
Проведіть ритуал, про який ви казали.
Іди погуляй, песику!
Ібере...
Досить.
Що таке, хлопче?
Ти маєш повернутися.
Якийсь дивний звук.
Що це?
-Слухай-- -Ібере, ти не розумієш.
Ібере, ти маєш повернутися.
Я вже там був і повернувся.
Куди повернутися, га?
До свого нормального стану. Допоможи нам.
Не повернуся.
Допомагати — лайно.
Це ти повертайся туди, звідки прийшов,
і відчепися від мене.
Туту мертвий, Ібере.
Не моя проблема.
Як це, не твоя проблема, Ібере?
Заради Бога! Гадаєш, я жартую? Це серйозно, брате!
Мисливець, якого ти вбив. Він повернувся.
Він убиває нас усіх. Ібере, повернися.
-Нам потрібен Курупіра-- -Дзуськи!
Забудь про Курупіру.
Відчепися, я сказав.
Не відчеплюся! Ми сім'я, друже.
Чи я не годую тебе, коли ти голодний?
Чи я не витягаю тебе з калюжі, коли ти п'янючий?
Така твоя подяка?
Мені страшно, Ібере.
То зроби щось.
Пострибай на одній нозі. Ти ж Сасі.
Вона у кімнаті.
-Можемо починати? -Так.
-А як той хлопчик? -Добре.
Він вже дорослий чоловік. Це його дочка.
Сонечко,
до нас прийшла хороша людина, яка тобі допоможе.
-Як її звати? -Луна.
Луна?
Чай — це лише ключ.
Ти маєш відкрити двері
та пройти потрібний шлях.
Зосередься на диханні
та на битті серця.
Що зі мною відбуватиметься?
Ти зможеш побачити те, що всередині тебе.
Що насправді всередині.
Побачене може тебе засмутити.
Але ти маєш це зробити.
Пий.
Лягай.
Бабусю!
Поговоримо?
-Ми знайомі? -Ні.
Але я знав Габріелу.
-Кажи. -Коли вона померла, я там був.
Даною мені силою заклинаю: покажися.
Переклад субтитрів: Ірина Завізіон