Tak to je Héra.
Neuvěřitelné. Jsem ohromen.
- Díky. - Děkujeme.
Jestli je ta hra tak zajímavá, investujeme do ní.
- Co? - To byl jen náhled.
Samotná hra bude ještě lepší.
Úžasné. Vytvořili jste…
…vzorného vězně.
Nemáte jediný záznam. Pomáhal jste v knihovně.
Dokonce jste ostatním vězňům dával lekce v oboru financí.
- Jo. - Pane Bakshi, nechceme vás ztratit.
Mě neztratíte.
Ale vážně. Sedím tu jako nový člověk.
To vidíme.
Jste důkaz, že náprava je možná, protože vězení funguje, jen když…
…klesnou náklady a rostou čísla.
Dobrá práce, Davide.
Díky, Jacquesi a Jeane-Lucu. Není to jen moje zásluha.
Je to týmová práce
a tato výsledovka vám ukáže, jak dobré vedení můj tým měl.
Efektivnější, zodpovědné. Je to…
…ten nejkomplexnější herní engine všech dob.
Mistrovské dílo.
Ano. A soustředíme se výhradně na přítomnost.
Takže zapomeňme na minulé…
…nerozvážnosti.
Když mi dáte druhou šanci, nebudu se…
…vychvalovat. Čísla to udělají za mě.
Ale pravdou je…
…že jsem na tom…
…mnohem líp…
- …bez nich. - To teda.
- Jo. - Pardon.
Teď se pojďme pobavit o naší budoucnosti.
Jak dlouho počkáme?
Jak dlouho máme čekat?
Iane!
- Ty mluvíš se mnou? - S kým bych mluvila?
Nikdo jinej tu nepracuje.
Vypneš tu debilní VR hru?
Já nehraju debilní VR hru, Poppy.
Prozkoumávám a možná i buduju malý úsek virtuálního světa.
Ne. Už žádné proslovy o posouvání hranic s webem 3.0
- a „neviditelnými“ tokeny. - Nezaměnitelnými.
To znamená, že se nedají zaměnit za něco jiného.
Jako ledviny, ale klidně tu limonádu vypij.
Ty sis ráno píchal koňské hormony.
Fajn. Zaprvé to byly aminokyseliny a zadruhé…
Ticho, přišla ta nabídka.
- Poslali nám tu nabídku. - To bylo rychlý. Vypadá to nadějně.
Než to otevřeme, měli bychom se domluvit.
- Dobře. - Nekývneme na míň než 25.
O tolik jsme si řekli a tolik nám musí zaplatit.
Tak se mi líbíš.
Všechno, nebo nic. Takže 25.
- Dobře. - Dobře.
„Iane a Poppy, vaše prezentace všechny nadchla…“
Bla, bla, bla.
„…takže vám s radostí nabízíme 50 milionů.“
Padesát milionů?
Vidím dobře?
Jo.
- To je můj sen. - Jo!
- Nejlepší den mýho života! - Jo.
- My jsme to dokázali! - Jo!
Vydělali jsme 50 milionů dolarů!
Ne.
Cože?
Nevydělali jsme 50 milionů, protože si ty peníze nevezmeme.
Cože?
- Chtěli jsme přece 25… - Jo.
- …a oni nám nabídli 50. - Správně.
Ale my si je nevezmeme?
Ne.
Ano.
Hele, Pop, jsou důvody pro i proti.
Prostě z toho mám špatný pocit.
Pocit?
Pocit…
Investovali jsme do té hry celý počáteční kapitál.
V téhle příšerné vesmírné kanceláři.
Nezvládám platit nájem,
ale my nepřijmeme dvojnásobek toho, co jsme chtěli, protože máš nějaký pocit?
Mám zase říct „ano“, nebo si to už odvodíš?
Tvoje pocity rozhodujou o všem.
Říkals, že Studio GrimPop založíme kvůli mé hře!
Takže do toho tvůj pocit nemá co mluvit. Rozhodne o tom můj pocit.
Máš pravdu. Jasně. Je to tvoje hra, tak rozhodni ty.
Takže jak to bude?
Měli bychom to vzít.
Myslíš?
Já ty peníze chci!
Chceš? Tak jo. Je to hromada peněz.
- Jo! - Dobře. Berem to.
- Jo! - Dobrý rozhodnutí.
- Gratuluju, Pop. - Tak jo.
Vezmeme to. Je to velký úspěch.
Je to velký úspěch, Poppy.
A já jo.
Tuhle část neznám.
Předstírat, žes to byl ty.
Přestat se ovládat.
Čeká nás milování, srdcí lámání…
- Trápení. - Trápení láskou.
Milování, srdcí lámání,
-Takže… -Uf.
Jo.
Ona toho nenechá.
- Ahoj, Jo. - Kde jste?
Taky tě ráda slyším.
Jsme na pětce. Teď jsme vyjely ze San Francisca.
Teď? Přijedete pozdě na párty C. W. Letí kvůli tomu z Evropy.
Když to stihne on, vy taky.
Rachel měla hlad, daly jsme si do nosu.
Mě nezajímá, co kam strkáte.
- Proč? - No fuj. Proč jsi furt tak nechutná?
Slíbila jsem C. W., že to začne v 19:00.
Takže jestli to nestihnete, něčím ostrým vás říznu. Nazdar.
Carol má problém.
Abyste rozuměli, všechno je dobré.
Mám novou funkci, povýšili mě a sice na Carol sypou prašule,
ale nic nedělám.
Ale doteď mi platili málo,
takže když mi ti frankofonní Kanaďani chtějí vyplácet apanáž za nic,
měla bych si ji vzít, ne?
Já nevím. Co myslíš?
Moc často přecházíš mezi první a třetí osobou.
Těžko se to sleduje.
Pan Brittlesbee má moc práce.
Jestli jsi nemocná, zavezu tě
- do nedaleké léčebny. - Prosím tě.
Carol, jsi pro firmu nesmírně důležitá. Jsi vedoucí oddělení diverzity.
Ani nevím, co to je.
Jen se snažím ospravedlnit, že mě přeplácejí za nic.
Jak to děláš ty?
Já? Já mám práce dost.
Carol, já řídím ty magory kreativce.
Produkuju významný obsah rozsáhlé videohry.
Kreativci jsou fuč.
Nic významného už neprodukujeme.
Stejně toho dělám hodně.
Celé dny trávím na schůzích.
A večer jdeš na párty C. W.
Ano. Díky, Jo.
C. W. se po roce vrátí z knižního turné a večer pořádá akci. Budou tam všichni.
A kdo to musel zařídit?
Já. Já jsem to celé zorganizovala.
Ale tebe řídím já.
- Jo, donesla bys mi čaj? - Jistě.
Víš, Carol, tato firma představuje složitý systém činností…
A je pryč. Moje funkce vlastně neexistuje.
Šlapu vodu a doufám, že si toho nikdo nevšimne.
Já to věděla. Nakouknu za bílou oponu.
Díky, Davide.
Není to rasismus, ale byrokracie. Proplouvám tím už roky.
Pomůžu ti, ale potřebuju víc informací.
Zadali ti nějaké úkoly?
- Ne. - Kdo je tvůj nadřízený?
Nikdo.
- Co rozpočet? - Nula.
Tak to sedí.
Davide, co se děje?
Jsi jenom loutka. Jo.
Máš nepatrné zdroje a vliv, abys nemohla nic měnit.
Funguješ jako krytí. Máš udržet současný stav.
Nenaplňuje tě to, ale máš ten vysoký plat, který tu prázdnotu zaplní.
Carol si zlatá pouta přála.
Je to zapeklité. David s tím zápolí denně.
- Ty to neumíš. - Já myslel, že jo.
- Ne. - Ne? No dobře.
Tak jako tak, pokud si to zlato chceš nechat,
musíš se přehrabovat v papírech, zaplnit si diář schůzemi.
Říkám tomu hokey pokey.
Pravou nohu dopředu, pak dozadu. Otočka.
Tanec hokey pokey, akorát stojíš na jednom místě.
- Nesmíš se pohnout. - Fajn.
Mám dojem, že už jsme vše potřebné probrali.
Přijdeš mě informovat, jak jsi pokročila?
- Jasně. - Máme to. Dáme do diáře týdenní schůzky?
Do diáře. Dobře. Tak já se vrátím k práci.
K práci.
- Čaj, šéfe. - Díky, Jo.
Za pět minut máš schůzi, šéfe.
To si piš.
Poppy?
Poppy!
Kde jsi?
Jestli chceme stihnout tu párty C. W., musíme jít.
Jo mi furt píše, abych potvrdil, že přijdeme.
Ti ubožáci nás tam chtějí tak moc, až je to trapný.
Poppy, kde jsi?
Tady.
- Kde tady? - Na záchodě.
Kde jsou záchody? Nikdy je nemůžu najít.
To tys v kanceláři nechtěl žádné linie.
Poppy, linie jsou jak web 1.0. A v tom být nechceš, ne?
Netuším, v jakým webu jsme.
Celá kancelář je připravená na web 3.0,
ale většina světa je ve webu 2.0 a přechází na web 3.0.
Já jsem popravdě spíš na úrovni webu 4.0.
- Obrazně řečeno, samozřejmě. - Paráda.
Záchod se ucpal, tak ať nějakej kreativec spláchne.
Není ti nic? Bylas tam fakt dlouho.
Nemám moc dobrý pocit.
Myslela jsem, že tu nabídku máme vzít,
ale pak jsem si vzpomněla na ráno, kdy jsem chtěla těch 25, což by bylo málo,
takže jsme možná měli chtít víc.
Ale co když těch 25 bylo akorát?
A když budeme chtít víc, oni si mezitím uvědomí, že udělali chybu.
Takže bychom na to prostě měli kývnout, že?
Pak mi došlo, že ani nejde o peníze, ale o to najít dobrého partnera.
Nechci spolupracovat s někým, kdo dá 50, ale myslí si, že stojíme za 25.
A pak jsem běžela na záchod s brutálním průjmem.
Ty jo. Dobře.
No…
Je to dobrý, protože se teď shodneme.
Ty peníze nepřijmeme.
Promiň, teď mám pocit, že bychom je vzít měli.
- Cože? - Jo.
Mám pocit, že na to musíme kývnout.
Ještě včera to bylo naopak.
Ale to bylo včera. Od té doby uplynul celý den.
Já vím, jak dny fungujou.
Jenom nevím, jak si můžeš být tak jistej, když sis včera myslel přesnej opak.
No, včera jsem měl taky pravdu.
Až teď mi došlo, že jsem se mýlil a mám pravdu dneska.
To je úplně mimo.
Možná, ale já dám na svůj pocit.
Ale co když to bude špatně?
Nemůže to být špatně.
Nemusí to přinést nejlepší výsledek, ale to není špatně.
Podívej se na tyhle lidi.
Gándhí, Eleanor Roosevelt, Nelson Mandela, Henry Ford.
Jsou to osobnosti, co poslechly svůj instinkt.
Daly všemu volný průběh.
Když je tvůj pocit v 51 % případů správný, můžeš si věřit.
To si děláš srandu.
Poslouchám chlapa, co se pověsí na zeď vedle Matky Terezy?
Ty proti ní něco máš? Seš normální?
Říkám, že bys neměl být…
Hele, Poppy, je jedno, co si o sobě myslím já.
Důležité je, co si o sobě myslíš ty.
A já mám pocit, že na tu zeď patříš.
A co ty?
- Ahoj, Jo. - Kde jste?
Blízko.
Trčíme ve střední Kalifornii.
C. W. je nad Tichým oceánem a rychle se blíží.
- Jak to víš? - Sleduju ho.
Nastavil apku… Já nic vysvětlovat nemusím. Vy jo.
Zastavil nás policajt.
Jely jste moc rychle?
Jo. Ale pak se s ním Rachel začala hádat.
Jenom jsem mu řekla pravdu do očí.
Teď prověřuje naši espézetku.
Dejte mi ho.
- Prosím? - Dej mu mobil.
Pane? Prosím vás.
No?
Naše kamarádka s vámi chce mluvit.
Haló?
Divný.
- Promiň. - Má zbraň.
Já vím, že má zbraň.
Myslela jsem, že to pomůže, když byl tak hrubej.
A teď mi došlo, že to byla blbost.
Moc se omlouvám.
Prosím.
Můžete jet.
Asi nějaký spiknutí.
Jedem.
Jo, a už o tom nebudeme mluvit.
Davide, máš minutku?
Několik. Chodím rychle chodbami, aby to vypadalo, že nestíhám.
- Tip od profíka. - Díky.
Přemýšlela jsem o tom, cos říkal.
- O šlapání vody. - Dělej vlnky, ne vlny.
Jenže já chci fakt něco změnit.
To my všichni a snad se toho i dočkáme, ale do té doby hokey pokey, Carol.
No, ale mě něco napadlo.
Ten nápad mi vešel do kanclu a já ho přijala.
- To je docela velká věc. - Ne, za nízký plat.
Dala jsem příležitost někomu ze znevýhodněné skupiny.
Aha. Tak to je super.
Zvládla jsi tančit hokey pokey a zároveň něco změnit. Bravo.
Děkuju.
Představuju ti našeho nového zaměstnance.
Čau, Davide.
Brade? Co tady děláš?
Carol mě zaměstnala.
Ne.
Teda promiň, ale nemůžeme na oddělení monetizace
vzít zpátky člověka, co seděl za insider trading.
To ne. Je to náš nový uklízeč.
Nemůžu se dočkat.
Tak jo.
Co je v tom za křivárnu?
Žádná. Jsem teď přímočarý.
Vždyť se na sebe podívej. Seš celej křivej.
Trest jsem si odpykal, uznal jsem chybu
a snažím se vrátit do společnosti jako nový, poctivý člověk.
A snědý trestanec, což jsou dvě mouchy jednou ranou.
Nebo čtyři mouchy. Dostaneme na něj příspěvek.
- Super, ušetříme. - Slevy mám rád.
Davide, vím, že mi nevěříš, ale chci si tvou důvěru zasloužit
jedním pisoárem po druhém.
C. W. tu bude co nevidět.
- Ahoj. - Ahoj.
Jsem nový člověk.
Já taky.
- Dělám tady podřadné práce. - Já taky.
Podřadné? Je to moje asistentka.
- Dobře. - Dobře.
Tak to je skvělé. Tohle dám na stránky.
Protože o nic jiného nejde.
Ty jo.
Je divné se po takové době vrátit, že?
To jo.
Jako když navštívíš dům, kde jsi strávil dětství,
a ty ses změnil, ale on je stejný. A připadá ti jaksi menší.
- Je to tu menší, že? - Jo.
Ale, ale, ale.
Davide, ráda tě vidím.
Fakt?
MQ se daří, což vás asi zabolí.
Vím, že jste nečekali, že to zvládnu.
To ne. Vlastně jsme už rok ani nevyslovili tvoje jméno.
Když na tebe vlastně pomyslím,
- cítím jenom… - Žárlivost?
- Ne. - Zlost?
- Ne. - Smutek?
- Ne. - Stesk?
- Apatii? Jo. - Jo, apatii.
I když apatie nejde cítit.
- Je to absence pocitů. - Jo.
Já to cítím, nebo teda necítím stejně.
Popravdě jste nás táhli ke dnu.
Teď nám to šlape. Nepoznali byste to tu.
Máme nového zaměstnance. Novou kulturu. Je to tady úplně jiné.
- Rád vás vidím. - Čau, Brade. Pustili tě?
Jo. Zase tu pracuju.
- Mně se to zdá stejné. - Jo.
Vy máte vyhráno, co?
Jste hustí, sexy individualisti, co mění svět.
Tak nějak. Zrovna jsme získali investici ve výši 50 milionů dolarů.
- A já je s tím poslala někam. - To je zavádějící.
Měli jsme nabídku 25 milionů a s tou jsme je poslali někam.
- Ale na těch 50 jsme kývli. - Ne. To jsem odmítla.
- Tys odmítla 50 milionů dolarů? - Ve skutečnosti 60,
které mi nabídli potom. To by se ti líbilo.
Poslala jsem je „do postele“, automatická oprava to posrala.
- Vážně? - Jo.
- I po té debatě… - Chtěli jsme to odmítnout.
Chtěli jsme to přijmout.
- Měla jsem takový pocit. - Ten je na hovno.
Vy dva máte asi vážně vyhráno.
- Řekl jsem, že zítra… - Hele.
V kanclu nejsou žádný linie, Davide!
- Jsme tady! - Stihly jsme to!
Skáču radostí. Posaďte se, už tu bude.
Ahojte, dlouho jsme se neviděli.
- Kdo jste? - Vtipný.
To myslíte vážně?
- Já jsem Ian Grimm. - Já vím.
- Moje přítelkyně Rachel. - Ahoj, Dano.
- Čau, jak je? - Děláte si prdel?
Všichni sklapněte.
Dostala jsem od C. W. instrukce, že mám přesně ve 20:15
předat tento dopis Davidovi.
Mně?
Dobře.
- Ještě 20 sekund. - To jako fakt?
- Vyjádřil se přesně. - Dobře.
- Davide, dotaz. - Nemusíš se hlásit.
- Kde je C. W.? - To nevím.
- Nepřijde na vlastní párty? - Nevím.
Myslí si, že tu na něj budeme čekat?
Zavolala mě, tak jsem sem šel. Víc nevím.
Na tohle nemáme čas. Půjdeme?
- Jdeme. - Já jdu taky.
- My jsme sem ani nechtěly. - Tři, dva, jedna, čti.
On ani nepřijde na vlastní párty? Divný.
„Jestli slyšíte tato slova, jsem po smrti.“
Počkat, cože?
„Je to tak, jako že se C. W. jmenuju.“
No tak.
Já nevím. Jenom to čtu.
Tak pokračuj.
„Před časem mi sdělili neveselou prognózu,
a tak jsem se rozhodl napsat závěr svého příběhu.
Za okamžik nasednu do Fordu Thunderbird a sjedu v něm do Grand Canyonu
s vědomím, že tak originálně nikdo jiný neskončil.“
Tak končí Thelma a Louise.
„Mé ostatky budou vyzvednuty,
uloženy do družice a vystřeleny do vesmíru.
Josephine mě nevědomky sleduje na dráze kolem Země
a brzy budu na noční obloze přímo nad vámi.“
Počkat. To je kravina.
On je v družici, Davide?
Říkám, že jenom předčítám z papíru, co jsem teď dostal.
- To je ujetý. - Šílený.
- Že to neudělal? - Je to C. W. Kdo ví?
- On je fakt mrtvej? - Jo, Davide, je mrtvej?
Já nevím. Zažívám to současně s vámi.
- Píše ještě něco? - Pojďme to zjistit.
„Omlouvám se, že jsem vám to zatajil, ale jako každý skvělý příběh
musel i ten můj být nečekaný a zároveň nevyhnutelný.
Ta slova jsem ukradl jedné spisovatelce.
Ukradl jsem toho hodně.
Ale horší je, že mě má pýcha přesvědčila, že nepotřebuji přátele.
Že záleží jen na úspěchu.
Že na tom sám budu lépe.
Mýlil jsem se.
Ale kdybych to měl všechno zažít znovu, nic bych neměnil.
Ta chyba mě totiž zavedla k vám, mé rodině z MQ.
Dali jste mi druhou šanci
a přátelství s vámi byl největší úspěch mého života.
Neoplakávejte mě, neboť odcházím tak jako málokdo.
Spokojený.
Dovolím si vám sdělit jednu poslední radu.
Držte se jeden druhého co nejdéle.
Nic jiného nemáme.“
Už je čas. Máme se podívat nahoru.
Tam!
Víte, co ten starej blázen řekl? Měl tu drzost říct, že mít po celém stole
pornografické časopisy je jeho základní právo.
Nechutný.
A ujetý.
Jak tomu pití C. W. říkal?
To je Rutger Hauer.
Musíš trefit poměr kávy a sirupu proti kašli.
Sirupu?
Tak proto byl pořád opilý, nabuzený a zdravý.
Starej pošuk.
Dá si někdo ještě?
Ne.
Už je pozdě.
Jo, měli bychom se vrátit do kanclu.
- Takže to balíte? - Jo.
Tak jo.
Byl to divný den.
Tak ještě jednou sbohem.
Víš, bylo docela fajn tě zase vidět.
Jo, to bylo.
Třeba bychom to mohli dělat častěji.
Jo, třeba jo.
Ahoj.
Překlad titulků: Kristina Himmerová