Og det er Hera.
Utrolig. Jeg er imponert.
-Takk. -Takk.
Hvis spillet er like spennende, vil vi investere.
-Hva? -Dette er bare en smaksprøve.
Spillet blir mye mer imponerende.
Utrolig. Dere to har laget…
En mønsterfange. Du har plettfri vandel og jobbet frivillig på biblioteket.
Du holdt økonomitimer for å gjøre fanger klare for prøveløslatelsen.
-Ja. -Mr. Bakshi, det er trist å miste deg.
Jeg tror ikke dere mister meg.
Men alvorlig talt. Jeg er en forandret mann nå.
Du beviser at det er mulig å omvende seg, for fengsel funker bare når…
Utgiftene er lave og inntekten høy.
-Godt jobbet, David. -Takk, Jacques og Jean-Luc.
Jeg kan ikke ta all æren. Det trengs som kjent en landsby,
og overskuddsrapporten viser hvor godt landsbyen ble drevet.
Effektiv, ansvarsbevisst. Det er…
-Tidenes mest komplekse spillmotor. -Mesterverket vårt.
Ja, og vi fokuserer bare på her og nå. Så glem fortidens…
Feiltrinn. Gir dere meg en ny sjanse, lover jeg at jeg aldri vil…
Skryte av meg selv. Tallene gjør det for meg.
Men sannheten er…
Jeg har det…
Langt bedre…
-Uten dem. -Visst pokker.
-Jo. -Unnskyld.
Nå, la oss snakke om fremtiden vår.
Hvor lenge venter vi?
Hvor lenge er det meningen at vi skal vente? Ian!
-Snakker du til meg? -Hvem ellers?
Det er bare vi to som jobber her.
-Kan du slutte med det teite VR-spillet? -Jeg spiller ikke et teit VR-spill, Poppy.
Jeg navigerer, og kanskje bygger, en liten underavdeling av metaverset.
Nei, ingen flere taler om Web3
-og "non-fungal tokens". -Non-fungible. Non-fungible.
Det betyr "kan ikke erstattes av en identisk gjenstand".
I likhet med nyrene dine, men bare drikk grønn brus.
Du injiserte hestehormoner i morges.
For det første var det aminosyrer, og for det andre…
Hold kjeft. Tilbudet kom.
-De sendte en e-post med tilbudet. -Det gikk fort. Godt tegn.
Ok, før vi åpner den, syns jeg vi burde inngå en pakt.
-Ok. -Vi godtar ikke mindre enn 25.
Vi ba om 25, og det er det de må betale.
Jeg liker denne Poppy-en. Vi må satse stort. Vi skal ha 25.
-Ok. -Ok.
"Ian og Poppy, alle er i hundre over presentasjonen…" Bla-bla.
"…vil med glede tilby dere 50 millioner."
Femti millioner?
Er det sant?
Ja.
-Dette er drømmen min. -Ja!
-Dette er den største dagen i livet mitt! -Ja.
-Og vi greide det virkelig! -Ja!
Vi tjente akkurat 50 millioner dollar!
Nei.
Hva?
Vi tjente ikke 50 millioner dollar, for vi tar ikke imot pengene.
Hva?
-Men vi ba om 25… -Ja.
-…og de tilbydde oss 50. -Riktig.
Men vi skal ikke takke ja?
Nei.
Nei, nei…
Jo.
Pop, det finnes grunner til å si ja og grunner til å si nei.
Magefølelsen min sier meg at det ikke er riktig.
Magefølelsen din? Mage…
Vi brukte alle pengene våre på spillet i dette teite romskipkontoret.
Jeg har slitt med å betale leie,
men vi skal takke nei til det dobbelte av det vi ba om på grunn av magefølelsen din?
Vil du at jeg skal si "ja" igjen, eller kan du trekke konklusjonen?
Magefølelsen din bestemmer alltid.
Du sa vi skulle stifte GrimPop Studios for å utvikle spillet mitt!
Magefølelsen din får ikke bestemme dette. Magefølelsen min tar avgjørelsen.
Du har helt rett. Dette er ditt spill, og du burde ta avgjørelsen.
Så hva vil du gjøre?
-Jeg syns vi burde takke ja til pengene. -Syns du vi burde takke ja?
-Jeg vil takke ja! -Takke ja? Ok. Det er mye penger.
-Ja! -Greit, vi takker ja. God avgjørelse.
-Gratulerer, Pop. -Ok.
Takk ja til pengene. Det er en stor seier.
Det er en stor seier, Poppy.
Kan ikke denne delen
INNKOMMENDE ANROP
-Det er Jo. -Hun vil bare fortsette å ringe.
-Hei, Jo. -Hvor er dere?
Fint å høre stemmen din også.
Vi er på I-5. Vi forlot San Francisco og er på vei.
Dere kommer for sent til C.W.s fest.
Han flyr hit fra Europa. Kan han komme tidsnok, så kan dere også det.
-Rach ble sulten, så vi kjøpte bolle. -Jeg vil ikke høre om at dere boller.
-Hvorfor? -Jo! Hvorfor er du alltid så ekkel?
Jeg lovet C.W. at alle skulle være her på slaget sju.
Det betyr at hvis dere ikke kommer tidsnok, vil jeg slå dere. Ha det.
Carol har problemer.
Ikke misforstå. Det går bra. Jeg har fått ny jobbtittel og lønnsøkning.
De leverte et lass med penger til Carols hus, men jeg gjør ikke noe.
Men jeg har alltid vært underbetalt,
så hvis de dumme fransk-canadierne vil gi meg beaucoup gryn for å gjøre ingenting,
så burde jeg vel bare takke ja? Jeg vet ikke. Hva syns du?
Jeg syns du går fra første til tredje person for ofte.
Det er vanskelig å følge.
Mr. Brittlesbee er opptatt. Er du psykisk syk, kan jeg gjerne
-kjøre deg til et sinnssykehus. -Jo.
Carol, du er mer verdifull enn noensinne. Du er leder for mangfold og inkludering.
Jeg vet ikke hva det betyr.
Jeg prøver å rettferdiggjøre å bli overbetalt for ikke å gjøre noe.
-Hvordan gjør du det, David? -Jeg? Jeg gjør mye.
Carol, jeg leder de vilt kreative.
Jeg produserer mye innhold for et gigantisk videospill.
-De vilt kreative er borte. -Vi produserer ikke så mye innhold.
Likevel. Jeg gjør mye. Dagene mine er fulle av møter.
-Og du har C.W.s arrangement i kveld. -Ja. Takk, Jo.
C.W., som returnerer fra bokturneen sin,
har et arrangement i kveld. Alle kommer. Gjett hvem som må lede alt sammen.
-Jeg måtte organisere hele arrangementet. -Ja, men jeg leder deg.
-Jo, kan du hente te til meg? -Ja.
Du skjønner, Carol, selskapet er et komplisert system av operasjoner som…
Hun er borte. Jobben min eksisterer knapt nok.
Jeg trår vannet og håper at ingen legger merke til det.
Jeg visste det. Jeg får ta en titt bak det hvite teppet. Takk, David.
Det handler ikke om hvitt eller svart, men om papirmøllen.
Jeg kan hjelpe deg, men jeg vil trenge mer informasjon.
Ga de deg noe konkret ansvar?
-Nei. -Hvem rapporterer du til?
Ingen.
-Budsjettet? -Ingenting.
Ja. Det gir mening.
-David, hva foregår? -Du er en gallionsfigur.
Du får akkurat nok ressurser og makt til å ha null innflytelse.
Jobben din er å opprettholde status quo. Det føles tomt,
-men lønningen fyller hullet i sjelen din. -Carol ønsket seg en gullkantet avtale.
Det er en gåte. David sliter med den hver dag.
-Det funker ikke når du gjør det. -Jeg trodde det passet. Nei vel.
Uansett. Hvis du vil beholde gullet, må du flytte rundt på papirene,
fylle kalenderen med møter. Jeg liker å kalle det "buggi-buggi".
Vi tar høyre foten fram. Høyre foten bak. Vi snur oss rundt i ring.
Vi danser buggi-buggi, men vi holder oss på samme sted.
-Vi flytter oss ikke. -Ok.
Jeg føler at vi har snakket om alt vi trenger.
Fortell meg om fremskrittene du gjør.
-Låter bra. -Produktivt.
-Et ukentlig møte i kalenderen? -I kalenderen. Jeg skal jobbe videre.
Jobb videre.
-Her er teen, sjef. -Takk, Jo.
-Du har et møte om fem minutter, sjef. -Det har jeg.
Poppy?
Hvor er du? Vi må dra snart hvis vi skal rekke C.W.s greie i kveld.
Jo sender masse SMS-er for å få bekreftet at vi kommer.
De taperne er desperate etter å møte oss. Det er patetisk. Poppy, hvor er du?
Her inne.
-Hvor er her? -På toalettet.
Hvor er toalettet? Jeg finner det aldri.
Det var du som ikke ville ha linjer på kontoret.
Poppy, linjer er helt Web1. Du vil vel ikke være i Web1?
-Jeg aner ikke. Hvilket Web er vi i nå? -Hele kontoret er tilpasset Web3,
men mesteparten av verden er på vei over fra Web2 til Web3.
For å være ærlig er jeg faktisk Web4.
-Metaforisk sett. -Jøss, ok.
Doen er tett, så få drømmeingeniørene til å spyle ned dritten.
Er alt i orden? Du var lenge der inne.
Ja. Jeg har en dårlig magefølelse.
Jeg trodde det var riktig å takke ja, men så tenkte jeg: "I morges tenkte jeg
at å takke ja til 25 var riktig, og det hadde vært feil.
Kanskje vi burde vente på et bedre tilbud."
Men så tenkte jeg: "Hva om jeg hadde rett med 25,
og hvis vi venter på et bedre tilbud, vil de innse at de gjorde en tabbe?"
Så vi burde takke ja, ikke sant?
Men så tenkte jeg: "Det handler ikke om pengene, men om å finne riktig partner."
Jeg vil ikke jobbe med en som tilbydde 50, men syns vi er verdt 25.
Så løp jeg på do og hadde fryktelig diaré.
Jøss. Ok.
Så, uansett… Jeg tror det er bra, for nå er magene våre enige.
Vi burde ikke takke ja til pengene.
Ja. Beklager. Nå sier magefølelsen min at vi burde takke ja.
-Hva? -Ja.
-Magefølelsen sier at vi burde takke ja. -I går sa du at vi ikke burde det.
Men det var i går. En hel dag har gått siden da.
Ja, jeg vet hvordan dager funker.
Men hvordan kan du være så sikker på noe når du mente det stikk motsatte dagen før?
Jeg hadde rett i går også.
Det er først nå jeg innser at jeg tok feil i går, men at jeg har rett i dag.
Det er sinnssykt.
Kanskje, men jeg har alltid fulgt magefølelsen.
-Men hva om du velger feil? -Det kan ikke være feil.
Det er kanskje ikke valget som gir best resultat, men det gjør det ikke feil.
Se på disse folkene.
Gandhi, Eleanor Roosevelt, Nelson Mandela, Henry Ford.
Ledere som hørte på sin indre stemme og tok et valg.
Så lot de tingene gå sin gang.
Hvis magen din har rett 51 % av gangene, er det en god mage.
Tuller du med meg?
Jeg kan ikke tro at jeg hører på en mann som mener han hører hjemme med Mor Teresa.
Liker du ikke Mor Teresa? Hva er galt med deg?
Nei, jeg sier at du ikke burde…
Poppy, det har ikke noe å si hva jeg mener om meg selv.
Det som betyr noe, er hva du mener om deg selv.
Og magefølelsen min sier meg at du hører hjemme på den veggen. Hva sier din?
-Hei, Jo. -Hvor er dere?
Vi er nærme. Vi ble sittende fast i Sentral-California.
C.W. flyr over Stillehavet og nærmer seg raskt.
-Hvordan vet du det? -Jeg følger ham. Han har en app…
Trenger ikke å forklare meg. Forklar dere!
-Vi ble stoppet. -Får dere fartsbot?
Ja, men så begynte Rachel å krangle.
Jeg bare… Jeg sa litt sannhet til makta.
-Og nå sjekker han bilskiltet. -Få snakke med ham.
-Unnskyld? -Gi ham mobilen.
Betjent? Unnskyld.
Ja.
Vennen vår vil snakke litt med deg.
Hallo?
Virker rart.
-Unnskyld. -Han har pistol.
Jeg vet det. Jeg trodde jeg var hjelpsom siden han var litt frekk.
Nå innser jeg at det var veldig dumt.
-Jeg er veldig lei for det. -Her.
Dere kan dra.
Det var som Illuminati.
Vi drar. Vi drar, og snakker aldri om dette igjen.
-David, har du et øyeblikk? -Flere, ja.
Jeg går raskt så det virker som om jeg er opptatt.
-Profftips. -Takk.
-Jeg tenkte på det du sa om å trå vannet. -Krusninger, ikke bølger.
Ja, men jeg ønsker virkelig å gjøre en forskjell.
Forhåpentligvis kan vi gjøre det en dag, men dans buggi-buggi i mellomtiden.
Jeg fikk en idé. Eller en kom inn på kontoret mitt, og jeg ansatte ham.
-Det var en stor avgjørelse. -Nei. Lav lønn.
Og jeg gir en person fra en utstøtt gruppe en mulighet.
Ja. Ok, flott. Du greide å danse buggi samtidig som du gjorde endringer. Bravo.
Takk.
-La meg presentere vår nyeste ansatte. -Hallo, David.
-Brad? Hvorfor er du her? -Carol ansatte meg.
Nei, nei. Beklager, men vi kan ikke ansette en tidligere ansatt
som ble dømt for innsidehandel, som vår nye salgssjef.
-Han er vår nye vaktmester. -Gleder meg til å vaske.
Ok.
-Hva? Hva er din nye vinkel? -Ingen vinkel. Jeg har blitt redelig.
Se på kroppen din. Du er bare vinkler.
David, jeg har innsett mine misgjerninger
og prøver å bli del av samfunnet igjen som en forandret mann.
Og som en brun forbryter. To for prisen av én.
Eller to for prisen av en halv, for vi får statsstøtte.
-God gjerning, sparer penger. -Elsker kuponger. Du stoler ikke på meg.
Det blir en prosess, men jeg håper å få din tillit ved å vaske urinalene.
C.W. kommer hvert øyeblikk.
-Hallo. -Hallo.
-Jeg er forandret nå. -Jeg også.
-Jeg har en simpel jobb hos Mythic Quest. -Jeg også.
Simpel? Hun er assistenten min.
-Bra. -Bra.
Til det sier jeg "flott". Jeg legger det ut på nettstedet.
Så er vi her igjen
Jøss.
-Rart å være tilbake etter så lang tid. -Ja.
Du vet når du besøker et barndomshjem,
og du er annerledes, men det er som før? Det føles liksom mindre.
-Ja, det føles mindre. -Ja.
Vel, vel.
David, det er hyggelig å se deg.
Er det det? Det går bra med MQ. Det svir nok litt.
Dere trodde ikke jeg ville greie det.
Nei, nei, vi har ikke sagt navnet ditt på et år.
Ja. Når jeg tenker på deg,
-føler jeg bare… -Sjalusi?
-Nei. -Raseri?
-Nei. -Sorg?
-Nei. -Vemod?
-Apati? Ja. -Ja, apati. Man kan vel ikke føle apati.
-Det er en mangel på følelse. -Ditto.
Du vet, jeg føler… Eller, jeg føler ikke det… heller.
Dere ville bare vært i veien.
Sånn vi drives nå… Dere ville ikke gjenkjent stedet.
Nye ansatte og en helt ny kultur. Det er helt annerledes.
-Hyggelig å se dere igjen. -Hei, Brad. Slapp du ut?
Ja. Jobber her igjen.
-Ser likt ut for meg. -Ok, ja. Dere har visst alt på stell.
De kule, sexy villstyringene som forandrer verden.
På en måte. Du skal vite at vi mottok en investering på 50 millioner dollar…
-Og dyttet den opp i rumpene deres. -Det er litt forvirrende.
Vi mottok et tilbud på 25 millioner dollar og dyttet det opp i rumpene deres,
-men vi godtok 50 millioner dollar. -Jeg takket nei.
-Takket du nei til 50 millioner dollar? -Nei, 60 millioner,
som var motforslaget deres. Du hadde elsket det.
Jeg ba dem om å "suge pinnen min". Stavekontrollen ødela for meg.
-Mener du det? -Ja.
-Selv etter at vi… -Vi skulle ikke takke ja.
Nei, vi sa det fordi…
-Magefølelsen min sa "si nei". -Magefølelsen din suger.
Dere har visst alt på stell.
-Jeg sa at i morgen kan min magefølelse… -Det er ingen linjer på kontoret, David.
-Vi er her! -Vi rakk det!
Hurra. Sett dere. Han kommer snart.
Hei, alle sammen. Lenge siden sist.
-Hvem er du? -Den var god.
Mener du det?
-Jeg heter Ian Grimm. -Jeg vet det.
-Dette er kjæresten min, Rachel. -Hei, Dana.
-Står til? -Tuller dere?
Hold kjeft, alle sammen.
C.W. ga meg beskjed om at jeg klokka 20.15 skal levere dette brevet til David.
Meg?
Ok.
Om 20 sekunder.
Seriøst?
-Han var veldig presis. -Ok.
-David, et spørsmål. -Du trenger ikke å rekke opp hånda.
-Hvor er C.W.? -Jeg vet ikke.
-Møter han ikke opp på sin egen fest? -Vet ikke.
Tror han vi vil sitte og vente på ham?
Hun sa navnet mitt, jeg gikk frem. Det er alt jeg vet.
Vi har ikke tid til dette. Skal vi dra?
-Ja. -Jeg drar også.
-Vi ville uansett ikke komme. -Tre, to, én. Les.
Møter ikke opp på sin egen fest? Sprøtt.
"Hører du disse ordene, er jeg død alt."
Vent, hva?
"Det stemmer. Død som Dillinger, daddy-o."
Kom igjen.
-Jeg vet ikke. Jeg bare leser det. -Fortsett.
"For en stund siden ble jeg gitt en ganske uheldig prognose,
og jeg bestemte meg for å skrive konklusjonen av min egen historie.
Om et øyeblikk skal jeg sette meg i en Ford Thunderbird
og kjøre utfor Grand Canyon,
klar over at jeg avsluttet historien min som ingen annen. En sann original."
Det er sånn Thelma & Louise slutter.
"Liket mitt vil bli plassert i en satellitt og skutt opp i verdensrommet.
Josephine har fulgt himmelferden min uten å være klar over det,
og jeg vil snart være rett over dere på nattehimmelen."
Vent. Dette er tull. Er han i en satellitt, David?
Nok en gang, jeg bare leser arket jeg akkurat ble gitt.
-Dette er sykt. -Sprøtt.
-Han gjorde vel ikke dette? -Det er C.W. Hvem vet?
-Er han faktisk død? -Ja, David, er han død?
Jeg vet ikke. Jeg opplever dette sammen med dere.
-Står det noe mer? -La oss finne ut av det sammen.
"Beklager hemmelighetskremmeriet, men i likhet med alle store historier
måtte min være uventet og uunngåelig på en og samme tid.
Jeg stjal det sitatet fra en forfatter jeg kjente. Jeg stjal mange ting.
Og jeg lot min hybris overbevise meg om at jeg ikke trengte venner.
At suksess var det eneste som hadde noe å si.
At det var bedre for meg å være alene. Jeg tok feil.
Hvis jeg hadde måttet gjøre alt på nytt, ville jeg ikke ha endret på noe.
For den feilen førte meg til dere, min MQ-familie.
Dere ga meg en ny sjanse,
og vennskapet vårt har vært den største suksessen i livet mitt.
Ikke gråt for meg, for jeg går inn i den evige hvile slik få menn gjør.
Tilfreds.
Hvis jeg får lov, vil jeg gi dere et siste råd.
Hold fast i hverandre så lenge dere kan… for det er alt som betyr noe."
Tiden er inne. Det er meningen at vi skal se opp nå.
Der!
Vet du hva den gamle fyren sa?
Han våget å si at å la kopier av pornobladet Swank
ligge på skrivebordet var hans lovfestede rett.
Ekkelt.
Og rart.
Hva kaller C.W. denne drinken?
Rutger Hauer. Alt handler om å ha riktig mengde kaffe og hostesaft.
Hostesaft?
Derfor han alltid var full, anspent og aldri syk.
Gale, gamle fyr.
Vil noen ha mer?
Nei.
-Det begynner å bli sent. -Ja. Vi bør dra tilbake til stedet vårt.
-Tar dere kvelden? -Ja.
Ja.
Greit.
Rar dag.
Farvel, igjen.
Det var litt fint å møte deg igjen.
Ja, det var det.
-Kanskje vi kan møtes oftere? -Ja, kanskje det.
Ha det.
Tekst: Espen Stokka