In to je Hera.
Neverjetno. Navdušen sem.
-Hvala. -Hvala.
Če je igra vsaj pol tako dobra, kot pravita, smo za.
-Kaj? -To je samo vzorec.
Vsa igra bo veliko razburljivejša.
Osupljivo. Ustvarila sta…
Vzoren zapornik.
Brez prekrškov. Prostovoljno delo v knjižnici.
Sozapornikom ste celo predavali o financah.
-Ja. -G. Bakshi, škoda bi vas bilo izgubiti.
Ne boste me.
Ne, resno, drugačen človek sem.
Vidimo.
Ste dokaz, da je reforma mogoča, saj zapori delujejo le, če…
Stroški so nižji, prihodki višji.
Sijajno, David.
Hvala, Jacques in Jean-Luc. Ampak ne le po moji zaslugi.
Za to je potrebna ekipa. Poročila bodo pokazala,
kako dobro vodstvo je imela.
Vitko, odgovorno. To je…
-Najnaprednejše igralno okolje do zdaj. -Najina mojstrovina.
Posvečava se samo sedanjosti. Pozabite na najino preteklost…
Nepremišljenost. Če mi boste dali novo priložnost, obljubim, da ne bom…
Pel samohvale. Naj jo zapojejo rezultati.
Toda resnica je…
Da…
Je veliko boljše…
-Brez njih. -Mater, da res.
-Jo. -Oprosti.
Zdaj pa se pogovorimo o naši prihodnosti.
Kako dolgo bova čakala?
Kako dolgo naj bi čakala?
Ian!
-Z mano govoriš? -S kom pa?
V tej pisarni delaš samo še ti.
Končaj to butasto VR-igro.
Poppy, ne igram butaste VR-igre.
Krmarim po koščku metasveta in ga morda tudi gradim.
Ne. Nočem več poslušati govorov o podkastu Web3 Frontier
-in nezmotljivih žetonih. -Nezamenljivih.
Ki jih ni mogoče nadomestiti z enakim predmetom.
Kot tvojih ledvic, a kar še pij ta zeleni sok.
Zjutraj si si vbrizgaval konjske hormone. Videla sem te.
Dobro. Prvič, tisto so bile aminokisline, drugič…
Utihni, ponudba je tu.
-Poslali so ponudbo. -Res? To je bilo pa hitro.
To je dober znak.
Preden jo odpreva, bi se morala dogovoriti.
-Prav. -Ne sprejmeva manj kot 25.
Toliko sva zahtevala in toliko morajo plačati.
Ta Poppy mi je všeč.
Vse ali nič. Petindvajset.
-Dobro. -Dobro.
"Ian in Poppy, vajina predstavitev je vse navdušila…" Bla, bla, bla.
"…zato vama ponujamo 50 milijonov."
Petdeset milijonov?
Prav vidim?
Ja.
-Uresničitev mojih sanj. -Ja!
-Najlepši dan v mojem življenju! -Ja.
-Uspelo nama je! -Ja!
Pravkar sva zaslužila 50 milijonov dolarjev.
Ne.
Kaj?
Nisva, ker ne bova sprejela.
Kaj?
-Ampak zahtevala sva 25… -Tako je.
-…in oni so ponudili 50. -Drži.
Ampak ne bova sprejela?
Ne.
Ne, ne, ne.
Ja.
Pop, so razlogi, da sprejmeva.
In razlogi, da ne.
Na vodi čutim, da to ne bi bilo prav.
Na vodi?
Na v…
Za to igro sva porabila ves zagonski kapital.
V tej butasti vesoljski pisarni.
Komaj plačujem najemnino,
ampak ker ti tako čutiš na vodi, ne bova sprejela tako dobre ponudbe?
Moram spet potrditi ali je to samoumevno?
Vedno se odločiš tako, kot čutiš na vodi.
Rekel si, da bova Grimpop Studios ustanovila, da bi razvila mojo igro!
O tem ne odloča tvoja voda, ampak moja.
Popolnoma prav imaš.
Tvoja igra je. Ti odloči.
Povej.
Mislim, da bi morala sprejeti.
Misliš?
Hočem ta denar!
Hočeš ga? Dobro. To je veliko denarja.
-Ja! -Prav. Sprejmiva.
-To! -Prav. Bravo.
-Čestitam, Pop. -Prav.
Sprejmi ponudbo. To je velik uspeh.
To… To je velik uspeh, Poppy.
In res…
Tega dela ne poznam.
Pretvarjam se, da si bila ti.
In izgubim nadzor.
Čakata me ljubljenje, strto srce…
KLIČE JO
-Pretrese dušo… -Ljubezen, ki pretrese dušo.
Ljubljenje, strto srce…
-Torej… -Uf.
Jo.
Ne bo nehala klicati.
-Živjo, Jo. -Kje sta?
Tudi tebe je lepo slišati.
Na avtocesti. Pravkar sva zapustili San Francisco.
Šele? Zabavo za C. W.-ja bosta zamudili.
Iz Evrope pride. Če je lahko točen on, sta lahko tudi vedve.
-Oprosti. Rach je hotela sladoled. -Ne zanima me vajino lizanje.
-Zakaj? -Fuj, Jo.
Moraš biti tako ogabna?
C. W.-ju sem obljubila, da boste vsi ob sedmih tu. Če ne bosta,
bosta videli hudiča. Adijo.
Carol ima težave.
Ne razumi me narobe, dobro mi gre. Napredovala sem, plača je boljša
in… Še preveč me plačujejo.
Ampak nič ne počnem. No, vse življenje sem imela premajhno plačo.
Če mi hočeta butasta francoska Kanadčana dajati beaucoup dolarjev za nič,
tudi prav, ne?
Ne vem. Kaj misliš?
Prevečkrat preskočiš iz prve v tretjo osebo.
Težko ti sledim.
G. Brittlesbee ima veliko dela. Če si duševno bolna,
-te bom odpeljala v umobolnico. -Jo.
Carol, za podjetje si zelo pomembna. Vodja raznovrstnosti in vključevanja si.
Kaj sploh to pomeni?
Opravičiti skušam dobro plačo, za katero nič ne počnem.
Kako to uspeva tebi?
Meni? Veliko naredim.
Carol, zblojene kreativce vodim.
Ustvarjam pomembno vsebino za noro videoigro.
-Zblojenih kreativcev ni več. -Ne ustvarjamo pomembne vsebine.
No, vseeno. Veliko delam.
Vse dneve visim na sestankih.
-In nocoj imaš zabavo za C. W.-ja. -Ja. Hvala, Jo.
Vrača se z dolge in uspešne turneje za knjigo.
Nocoj prireja zabavo. Vsi pridejo.
Veš, kdo je poskrbel za vse?
-Jaz. Vse sem morala urediti. -Že, ampak jaz sem tvoj nadrejeni.
-Jo, mi prineseš čaj? -Seveda.
Carol, veš…
To podjetje je zapleten sistem, ki…
Dobro, odšla je. Ja, v bistvu ne počnem nič.
Stagniram in upam, da tega nihče ne opazi.
Vedela sem. Tako delate belci.
Hvala, David.
Ne gre za raso.
Za birokracijo gre. To obvladam.
Lahko ti pomagam, ampak bom rabil več podatkov.
So te dejansko za kaj zadolžili?
-Ne. -Kdo je tvoj nadrejeni?
Nimam ga.
-Pa proračun? -Nimam ga.
-Ja. Se mi je kar zdelo. -David, kaj se dogaja?
Marioneta si.
Imaš ravno toliko sredstev in moči, da na nič ne vplivaš.
Zagotavljaš kritje. Ohranjaš status quo.
Brezdušno početje,
-ampak dobra plača zapolni praznino. -Carol je vedno želela zlato kletko.
Res je sitno. David se s tem spopada vsak dan.
-Pri tebi ne deluje. -Misliš?
-Ja. -Res? Prav.
No, če hočeš obdržati zlato,
moraš prekladati papirje, si koledar zapolniti s sestanki.
Kot pri plesu v vrsti.
Nogo premikaš naprej in nazaj,
se obrneš.
Plešeš,
vendar ostajaš na istem mestu.
-Ne premikaš se. -Dobro.
Mislim, da sva se o vsem pogovorila.
Obveščaj me o napredku, prav?
-Ja. -Plodovit pogovor.
Predlagam tedenske sestanke.
Si zapišem v koledar. Dobro. Vrnila se bom na delo.
Nazaj na delo.
-Šef, tvoj čaj. -Hvala, Jo.
-Šef, čez pet minut imaš sestanek. -Seveda.
Poppy?
Kje si?
Če hočeva na C. W.-jevo zabavo, morava oditi.
Jo kar naprej piše, naj potrdim prihod.
Zgube si naju obupano želijo videti. Bedniki.
Poppy, kje si?
Tukaj.
-Kje je to? -Na stranišču.
Kje je? Nikoli ga ne najdem, prekleto.
Ti nisi hotel črt v pisarni.
Poppy, črte so zastarele kot Web1. Nočeš biti zastarela, ne?
Ne vem. V kateri mreži sva ta hip?
Pisarna je narejena za Web3,
toda večina sveta je v Web2 in prehaja na Web3.
Če sem odkrit, sem že v Web4.
-V prispodobi. -Vau. Okej.
Stranišče je zamašeno. Naj navideznik počisti moj drek.
Si v redu? Dolgo si bila notri.
Ja. Ampak me nekaj zelo tišči.
Mislila sem, da bi morala sprejeti ponudbo. Ampak zjutraj sem mislila,
da bi morala sprejeti 25. Potem pa sem si rekla, da počakajva na boljšo ponudbo.
Nato pa: "Kaj če sem imela prav glede 25?
In jim bova z zavlačevanjem samo omogočila, da se zavedo napake?"
Zato… Sprejeti bi morala, ne?
Ampak v bistvu sploh ne gre za denar.
Pravega partnerja morava poiskati.
Nočem delati z nekom, ki je ponudil 50, misli pa, da sva vredna samo 25.
In nato me je vodena driska pognala na stranišče.
Vau. Okej.
Ampak to je dobro, ker se zdaj strinjava.
Ne sprejmiva ponudbe.
Ja, no, zdaj na vodi čutim, naj jo sprejmeva.
-Kaj? -Ja.
Na vodi čutim, da jo morava.
Včeraj si rekel, da ne.
To je bilo včeraj. Od takrat je minil cel dan.
Ja, vem, kako delujejo dnevi.
Ni pa mi jasno, kako si lahko tako prepričan,
ko pa si dan prej verjel nasprotno.
No, tudi včeraj sem imel prav.
Le da zdaj vem, da sem se včeraj motil. Danes pa imam prav.
To je zblojeno.
Mogoče, a delam tako, kot čutim na vodi.
Pa če se narobe odločiš?
Ne morem se. Mogoče rezultat ni najboljši, ampak zato odločitev ni bila napačna.
Vzemiva za primer njih:
Gandija, Eleanor Roosevelt, Nelsona Mandelo, Henryja Forda.
Voditelje, ki jih je pri odločitvah vodil notranji glas.
Nato so vse prepustili usodi.
Če je to, kar čutim na vodi, prav v 51 %, sem na konju.
Saj nisi resen.
Ne morem verjeti, da poslušam moškega,
ki se enači z Materjo Terezo.
Ne maraš je? Kaj je narobe s tabo?
Ne, pravim, da se ne bi…
Poppy, ni pomembno, kaj o sebi mislim jaz.
Pomembno je, kaj o sebi misliš ti.
Na vodi čutim, da spadaš na to steno.
Kaj pa ti?
-Živjo, Jo. -Kje sta?
Blizu.
No, obtičali sva v osrčju Kalifornije.
C. W. je nad Južnim Pacifikom. Kmalu bo tu.
-Kako veš? -Sledim mu.
Poslal je apli… Ne bom se opravičevala. Vedve se morata!
Ustavili so naju.
-Sta dobili kazen za prehitro vožnjo? -Bi, če Rachel ne bi jezikala.
-Le nekaj resnic sem natresla oblastniku. -In zdaj preverja registrsko.
Govorila bom z njim.
-Prosim? -Daj mu telefon.
Gospod policist? Oprostite.
Ja.
Najina prijateljica bi rada govorila z vami.
Prosim?
Čudno je.
-Oprosti. -Pištolo ima.
Vem.
Samo pomagati sem hotela, ker je bil nekoliko nesramen.
Zdaj vem, da sem naredila napako.
Zelo mi je žal.
Izvolite.
Lahko gresta.
Pri Iluminatih je.
Pojdiva.
Ja. Tega ne bova več omenjali.
David, utegneš sekundico?
Več sekundic.
S hitro hojo samo vzbujam vtis, da imam delo.
-Namig strokovnjaka. -Hvala. Razmišljala sem o tvojih besedah.
-Da stagniraš. -Ja. Nič se ne premakne.
Ampak jaz hočem doseči spremembe.
Saj jih hočemo vsi. Nekoč jih bomo,
ampak do takrat plešemo na mestu, Carol.
Nečesa sem se domislila.
Nekdo je prišel v mojo pisarno. Najela sem ga.
-Tvegana poteza. -Ne. Plača je nizka.
In ponujam priložnost nekomu iz tradicionalno zapostavljene skupine.
Ja. No, super.
Stopicljaš na mestu, a vseeno spreminjaš stvari. Bravo.
Hvala.
Predstavila ti bom novega zaposlenega.
Živjo, David.
Brad? Kaj pa ti tukaj?
Carol me je najela.
Ne. Ne.
Žal mi je, ampak vodja monetizacije ne more postati nekdo,
ki je sedel zaradi zlorabe notranjih podatkov.
-Saj ne bo. Naš novi hišnik je. -Veselim se pospravljanja.
Dobro.
Kaj imaš za bregom?
-Nič. Ne bom več zašel na kriva pota. -Pa ja. Ves si izkrivljen.
Svoj dolg sem odplačal. Spoznal sem svoje napake.
V družbo se želim vrniti kot spremenjen moški.
Temnopolt kaznjenec. Dvojne pike.
Pa še subvencijo dobimo, ker smo ga najeli.
-Dobrosrčnost se obrestuje. -Super si. David, vem, da mi ne zaupaš.
Upam, da si bom tvoje zaupanje sčasoma s čistimi pisoarji le pridobil.
C. W. bo vsak hip tukaj.
-Pozdravljena. -Zdravo.
Reformiran sem.
Jaz tudi.
-V MQ opravljam nekvalificirana dela. -Jaz tudi.
Nekvalificirana? Moja pomočnica je.
-Fino. -Fino.
Sijajno. To bom objavila na spletni strani.
Saj samo zato tudi gre.
Vau.
Po vsem tem času je čudno spet biti tu, ne?
Ja.
Kot ko obiščeš hišo, v kateri si odraščal.
Ti si drugačen, hiša pa ista. Le da se zdi manjša.
-Res se zdi manjše, ne? -Ja.
Glej, glej, glej.
David, lepo te je videti.
Res?
MQ gre dobro. Sta razočarana? Vem, da sta mislila, da ne bom zmogel.
Ne, no…
Niti enkrat te nisva omenila.
-Ja. Kadar pomislim nate, me obide samo… -Zavist?
-Ne. -Bes?
-Ne. -Žalost?
-Ne. -Koprnenje?
-Apatija? Ja. -Ja, apatija.
Apatije ne moreš čutiti.
-Otopelost čutenja je. -Drži.
Vesta, jaz ne čutim tako. In ne čutim tudi ne tako.
Samo ovirala bi nas.
Tako kot delamo zdaj… Podjetja ne bi več prepoznala.
Imamo novo osebje. Novo kulturo.
Popolnoma drugače je.
-Živjo. -Ej, Brad. So te izpustili?
Ja, spet delam tukaj.
-Meni se zdi enako. -No, ja.
Vse sta pogruntala, ne?
Sta kul, seksi junaka, ki spreminjata svet.
Po svoje. Pravkar sva dobila naložbeno ponudbo za 50 milijonov dolarjev.
In jim jo zatlačila v rit.
Ni se dobro izrazila.
Zahtevala sva 25 milijonov in jim to zatlačila v rit,
-50 milijonov pa sva sprejela. -Ne. Zavrnila sem jih.
-Zavrnila si 50 milijonov? -Ne, šestdeset.
Toliko so ponudili potem.
Navdušen bi bil.
Rekla sem jim, naj si zagrebejo mater, pa so me samopopravki zaribali.
-Resno? -Ja.
-Čeprav… -Rekla sva, da ne bova sprejela.
Ne, da bova sprejela, ker…
-Moja voda je rekla, naj zavrnem. -Pojma nima.
Očitno sta vse pogruntala.
-Moja voda… -Dobro, poslušaj.
V pisarni ni črt, David.
-Tu sva! -Uspelo nama je! Tu sva.
Hura. Usedita se. Vsak hip bo tu.
Pozdravljeni. Dolgo se nismo videli.
-Kdo si? -Duhovito.
Resno?
-Živjo, sem Ian Grimm. -Vem.
-To je moja punca Rachel. -Živjo, Dana.
-Ej. Kako si? -Saj to ni res.
Utihnite, slišite?
C. W. mi je naročil, naj Davidu točno ob 20.15 izročim to pismo.
Meni?
V redu.
Še dvajset sekund.
Resno?
-Zelo natančen je bil. -Prav.
-David, vprašanje. -Ni ti treba dvigniti roke.
-Kje je C. W.? -Ne vem.
-Na lastno zabavo ga ne bo? -Ne vem.
Misli, da bomo kar sedeli in ga čakali?
Poklicala me je, prišel sem. Samo to vem.
Nimava časa za to. Pojdiva.
-Ja. -Tudi jaz bom šel.
-Itak nisva hoteli priti. -Tri, dve, ena. Beri.
Na lastno zabavo ni prišel? Čudak.
"Če slišite te besede, sem že mrtev."
Čakaj, kaj?
"Tako je, kaput, srček."
Pa ja.
Ne vem. Samo berem.
Nadaljuj.
"Pred nekaj časa mi niso napovedali lepe prihodnosti,
zato sem konec svoje zgodbe sklenil napisati sam.
Vsak hip bom zlezel v Fordov thunderbird
in zapeljal v Veliki kanjon.
Moj konec zgodbe bo enkraten. Resnični izvirnik."
Tako se konča film Thelma in Louise.
"Moje posmrtne ostanke bodo dali v satelit in jih izstrelili v vesolje.
Josephine je nevede spremljala mojo nebesno potovanje okoli sveta.
Kmalu bom točno nad vami na nočnem nebu."
Čakajte. Samo malo. Naklada.
V satelitu je, David?
Ponavljam, samo berem z lista, ki sem ga dobil.
-Ampak to je zblojeno! -Noro.
-Saj tega ni naredil zares, ne? -C. W.? Kdo ve.
-Je resnično mrtev? -Ja, David. Povej.
Ne vem.
To doživljam z vami.
-Kaj, je še več? -Ugotovimo skupaj.
"Opravičujem se, da vam nisem niti namignil,
ampak tako kot vse dobre zgodbe je morala biti tudi moja nepričakovana in neizbežna.
Poved sem ukradel pisatelju, ki sem ga poznal.
Ukradel sem marsikaj.
Še huje, iz napuha sem se prepričal, da ne potrebujem prijateljev.
Da je pomemben samo uspeh.
Da mi je samemu bolje.
Motil sem se.
Če bi moral vse ponoviti, ne bi ničesar spremenil.
Ta napaka me je pripeljala do vas, moje MQ-družine.
Dali ste mi drugo priložnost.
Prijateljstvo z vami je bilo eden mojih največjih uspehov.
Ne jokajte za mano, saj legam k počitku kot le redki.
Zadovoljen.
Zato bi vam dal še zadnji nasvet, če smem.
Čim dlje ostanite prijatelji, saj imate samo to."
Čas je. Zdaj bi se morali ozreti v nebo.
Tam!
Veš, kaj je rekel stari pesjan?
Drznil si je reči, da mu pravico, da ima pornorevije
po vsej mizi, daje prvi amandma.
Nagravžno.
In čudno.
Kako že C. W. imenuje to pijačo?
Rutger hauer. Kavo in sirup proti kašlju moraš zmešati v pravem razmerju.
Sirup proti kašlju?
Mogoče je bil zato vedno pijan, zbran in zdrav.
Nori stari pesjan.
Bi kdo še?
Ne.
Pozno je.
Ja. Nazaj morava.
-Imate dovolj? -Ja.
Ja.
Dobro.
Čuden dan.
Še enkrat zbogom.
Veš, lepo te je bilo spet videti.
Ja, enako.
Bi to pogosteje ponovili?
Ja. Mogoče bomo.
Adijo.
Prevedla Polona Mertelj