Och det här är Hera.
Fantastiskt. Jag är imponerad.
-Tackar. -Tack.
Om spelet är hälften så spännande som säljsnacket, investerar vi.
Det här är bara ett litet prov.
Själva spelet är mycket mer imponerande.
Fantastiskt. Och ni två har byggt en…
Mönsterfånge.
Du har skött dig felfritt, hjälpt till i biblioteket.
Du har haft ekonomilektioner för att förbereda fångar inför frigivningen.
-Ja. -Ärligt talat, mr Bakshi,
är det synd att mista er.
Nej, mig lär ni inte tappa bort.
Men allvarligt talat är jag en ny människa nu.
Vi ser det.
Du är beviset på att man kan förändras, för fängelser fungerar bara när…
Kostnaderna går ner och vinsten går upp.
Utmärkt jobbat, David.
Men tack, Jacques och Jean-Luc.
Jag kan inte ta åt mig hela äran.
Som vi vet är detta ett lagarbete,
och de här vinstrapporterna visar
hur samspelt laget är.
Strömlinjeformat, ansvarsfullt. Det är…
Den mest komplexa spelmotorn som nånsin skapats.
Den är vårt mästerverk.
Ja, och vi fokuserar helt på nuet.
Så glöm våra gamla…
Indiskretioner.
Om ni ger mig en chans till, lovar jag att aldrig…
Vara skrytsam. Jag låter siffrorna tala.
Men faktum är att…
Jag klarar mig…
Mycket bättre…
-Utan dem. -Ja, tamejfan.
-Jo. -Förlåt.
Låt oss prata om framtiden.
Hur länge ska vi vänta?
Hur länge förväntas vi vänta?
Ian!
-Pratar du med mig? -Vem skulle jag annars prata med?
Det är bara du och jag som jobbar här.
Kan du sluta med ditt dumma VR-spel?
Det är inget dumt VR-spel, Poppy.
Jag navigerar i,
och möjligen bygger, en liten underavdelning av Metaversum.
Nej. Inga fler tal om det nya Web3
-och… "ej fungerande marker". -Ej fungibla, heter det.
Det betyder "kan ej ersättas med en identisk dito".
Ungefär som dina njurar, men fortsätt dricka det där gröna.
Jag såg hur du injicerade dig med hästhormoner i morse.
För det första var det aminosyror, och för det andra…
Tyst nu. Anbudet kommer.
-De mejlade mig anbudet. Ja. -Verkligen? Det gick fort.
Det är ett gott tecken.
Okej, innan vi öppnar det här, borde vi göra en pakt.
-Okej. -Vi går inte under 25.
Tjugofem är vad vi begärde, och vad de måste betala.
Jag gillar den här nya Poppy.
Satsa stort eller inte alls, 25 alltså.
-Okej. -Okej.
"Ian och Poppy, alla pratar om er presentation…"
Bla, bla.
"…vill gå vidare med ett erbjudande på 50 miljoner."
Femtio miljoner?
Är det sant?
Ja.
-Det här är min dröm. -Ja!
-Mitt livs bästa dag! -Ja.
-Och vi lyckades verkligen! -Ja!
Vi har just tjänat 50 miljoner dollar!
Nej.
Vadå?
Vi har inte tjänat 50 miljoner, för vi ska inte anta anbudet.
Va?
-Men vi begärde 25… -Just det.
-…och de erbjöd oss 50. -Det stämmer.
Men vi ska inte anta anbudet?
Nej.
Nej, nej, nej…
Ja.
Pop, det finns skäl att anta anbudet.
Och skäl att säga nej.
Jag får fel magkänsla, helt enkelt.
Magkänsla?
Känns inte…
Vi har lagt alla våra startpengar på spelet,
i det här fåniga rymdskeppskontoret.
Alltså, jag har svårt att betala hyran,
men vi ska neka till dubbla summan vi begärde på grund av din mage?
Ska jag säga "ja" igen, eller var din fråga retorisk?
Din mage ska jämt fatta alla beslut.
Du sa att vi skulle skapa GrimPop Studios för att utveckla mitt spel!
Så din mage får inte bestämma här. Min mage fattar det här beslutet.
Du har rätt. Du har helt rätt.
Det är ditt spel, så du bör fatta beslutet.
Så vad säger du?
Jag tycker att vi tar emot pengarna.
Tycker du det?
Jag vill ta emot pengarna!
Ta emot pengarna? Okej. Det är mycket pengar.
-Ja! -Okej. Vi gör det.
-Ja! -Okej. Bra beslut.
-Grattis, Pop. -Okej.
Ta emot pengarna. Det är en stor seger.
Det är en stor seger, Poppy.
JO INKOMMANDE SAMTAL
-Så… -Usch.
Jo.
Hon kommer att fortsätta ringa.
-Hej, Jo. -Var är du?
Kul att höra din röst också.
Vi är på väg 5.
Vi lämnade just San Francisco, vi är på väg.
Åkte ni just? Ni kommer för sent till C.W.:s fest.
Han flyger från Europa för den.
Om han kan hinna hit i tid så kan ni.
Förlåt. Rach blev sugen. Vi stannade ett tag.
Jag vill inte höra om era orgier.
-Varför? -Usch, Jo!
Varför… är du så snuskig jämt?
Jag lovade C.W. att få hit alla till kl 19:00 prick.
Vilket betyder att om ni inte håller tiden,
ska jag skjuta prick på er. Hej då.
Carol har problem.
Missuppfatta inte, hon har det bra.
Jag har en ny jobbtitel, löneförhöjning,
och de backade en stor sopbil mot Carols hus,
men jag gör ingenting.
Å andra sidan är jag underbetald,
så om de där dumma fransk-kanadensarna vill betala mig en massa
för att göra ingenting,
så varför inte ta emot pengarna?
Jag vet inte. Vad tycker du?
Jag tycker att du växlar mellan första och tredje person för ofta.
Det är svårt att hänga med.
Mr Brittlesbee är mycket upptagen.
Om du är mentalsjuk så skjutsar jag dig
-gärna till ett sinnessjukhus. -Snälla Jo.
Carol, hör på, du är mer värdefull för företaget än nånsin.
Montreal gjorde dig ju till Chef för mångfald.
Jag vet inte vad det betyder.
Jag försöker rättfärdiga en tjänst där jag är överbetald men inte gör nåt.
Hur bär du dig åt, David?
Jag? Jag gör massor.
Carol, jag är chef för de galna skaparhjärnorna.
Jag producerar viktigt innehåll till ett stort tv-spel.
Galningarna är borta.
Vi producerar inget viktigt innehåll längre.
Men ändå. Jag gör massor.
Jag har ändlösa möten hela dagarna.
Och så har du C.W.:s event ikväll.
Just det. Tack, Jo.
C.W., som återvänder från sin årslånga bokturné,
är värd för ett event ikväll. Alla kommer.
Och gissa vem som måste sköta allt?
Jag. Jag fick organisera hela eventet.
Ja, men jag sköter dig.
-Jo, kan du hämta lite te, tack? -Visst.
Du förstår, Carol,
det här företaget är ett komplext system av operationer som…
Okej, hon gick. Ja. Mitt jobb existerar knappt.
Jag bara trampar vatten och hoppas att ingen märker nåt.
Jag visste väl det. Så där är det för er vita.
Tack, David.
Det handlar inte om hudfärg
utan om byråkrati, och jag har kämpat med det länge.
Jag kan hjälpa dig, men jag behöver mer information.
Gav de dig nåt specifikt ansvarsområde?
-Nej. -Och vem rapporterar du till?
Ingen.
-Vad har du för budget? -Noll.
Jaha. Precis som väntat.
David, vad pågår?
Du är en galjonsfigur. Ja.
Du har fått precis lagom med resurser och makt för att uträtta noll.
Ditt jobb är att avleda. Du vet, bibehålla status quo.
Det känns tomt,
men de ger dig hög lön som fyller tomrummet i din själ.
Carol har jämt velat ha handbojor i guld.
Det är en gåta. David brottas med det varje dag.
-Det funkar inte när du gör det. -Jag trodde det.
-Nej. -Inte? Okej.
Nåja, hur som helst, om du vill behålla guldet
får du fortsätta vända papper
och fylla din kalender med möten.
Jag brukar likna det vid dansen "hokey-pokey".
Man sätter ut höger fot, man tar tillbaka den igen.
Så vänder man runt.
Man dansar hokey-pokey
men är kvar på exakt samma ställe.
-Man flyttar sig inte. -Okej.
Jag känner att vi har pratat om allt vi behöver prata om.
Så du kan väl hålla mig uppdaterad om dina framsteg?
-Okej. -Produktivt snack.
Vi kan väl boka in ett möte i veckan?
I kalendern. Okej. Jag måste tillbaka till jobbet.
Tillbaka till jobbet.
-Här är ditt te, chefen. -Tack, Jo.
Du har ett möte om fem minuter.
Verkligen.
Poppy?
Var är du?
Vi måste åka snart om vi ska hinna till C.W.:s event ikväll.
Jo sms:ar hela tiden för att få bekräftat att vi kommer.
De där nollorna är desperata att få träffa oss. Patetiskt.
Poppy, var är du?
Här inne.
-Var är "här"? -Toaletten.
Var är toaletten? Jag hittar förbaske mig aldrig dit.
Det var du som inte ville ha några linjer här.
Poppy, linjer är så Web1. Du vill väl inte vara i Web1?
Jag har ingen aning. Vilken webb är vi i nu?
Hela kontoret är utrustat för Web3,
men största delen av världen är i Web2, i övergång till Web3.
Ärligt talat är jag nog egentligen Web4.
-Metaforiskt talat, förstås. -Wow, okej.
Toan är igenproppad, så be Imagineers att komma och rensa min skit.
Mår du bra? Du var där inne länge.
Tja. Min mage är inte bra.
Jag trodde det var rätt beslut att ta emot pengarna,
men sen tänkte jag: "I morse tänkte jag
att det var rätt beslut att ta 25, men det hade varit fel.
Så vi kanske ska invänta ett bättre bud."
Men sen tänkte jag: "Kanske jag hade rätt om 25 000?
Och att förhala bara ger dem mer tid
att inse att de har gjort ett misstag."
Så vi borde anta budet, eller hur?
Men så tänkte jag: "Det handlar inte främst om pengar,
utan att hitta rätt partner att jobba med."
Och jag vill inte jobba med nån som erbjuder 50,
men bara anser oss värda 25.
Det var då jag måste springa till toan och hade jättediarré.
Wow. Okej.
Så i alla fall…
Det är bra, för nu är våra magar överens.
Vi bör inte ta anbudet.
Jaha, förlåt. Nu säger min mage åt mig att anta det.
-Va? -Ja.
Min mage säger mig att vi absolut bör anta anbudet.
Men igår sa du tvärtom.
Men det var igår.
En hel dag har gått sen dess.
Ja, jag vet hur dagar fungerar.
Men jag förstår inte hur du kan vara så säker på en sak,
när du tyckte precis tvärtom dagen innan.
Jag hade rätt igår också.
Det är först nu jag inser att jag hade fel igår men rätt idag.
Det är helgalet.
Kanske, men jag låter jämt min magkänsla avgöra.
Men tänk om du fattar fel beslut?
Det kan inte vara fel.
Möjligen inte det beslut som ger bäst resultat,
men det är inte fel ändå.
Ta de här människorna som exempel:
Gandhi, Eleanor Roosevelt, Nelson Mandela, Henry Ford.
De är ledare som lyssnade på sin inre röst och tog beslut.
Sen fick resultatet bli som det ville.
Om ens mage har rätt 51 % av tiden, är det en bra mage.
Du måste skämta.
Här står jag och lyssnar på en man
som tror sig höra hemma på samma vägg som Moder Teresa.
Gillar du inte Moder Teresa? Vad är det med dig?
Nej, jag menar att du… Du borde inte vara…
Poppy, det spelar ingen roll vad jag tror om mig själv.
Det viktiga är vad du tror om dig själv.
Min magkänsla säger att du hör hemma på den väggen.
Vad säger din?
-Hej, Jo. -Var är ni?
Vi är nära.
Vi fastnade i centrala Kalifornien.
C.W. är över södra Stilla havet och närmar sig fort.
-Hur vet du det? -Jag spårar honom.
Han har en app…
Jag behöver inte förklara. Förklara er själva!
Vi blev stannade.
Fick ni fortkörningsböter?
Ja. Men sen började Rachel skälla ut polisen.
Jag… Jag talade bara klarspråk till makten.
Och nu kollar han reg-numret.
Låt mig tala med honom.
-Ursäkta? -Ge honom mobilen.
Konstapeln? Ursäkta mig.
Ja.
Vår vän vill prata med dig.
Hallå?
Verkar konstigt.
-Ursäkta. Jag… -Han är beväpnad.
Det vet jag väl.
Jag försökte bara vara hjälpsam, för han var lite oförskämd.
Nu inser jag att det var mindre välbetänkt.
Jag är väldigt ledsen.
Här.
Ni kan åka vidare.
De tillhör nån hemlig orden.
Vi åker.
Vi åker och pratar aldrig om det här igen.
David, har du en minut?
Många, ja.
Jag bara går i rask takt för att ge intryck av att vara upptagen.
-Tips från ett proffs. -Tack.
Jag har tänkt på det du sa.
-Du vet, om att trampa vatten? -Inte göra vågor.
Ja, men grejen är att jag verkligen vill göra skillnad.
Det vill alla. Och kanske gör vi det en dag,
men tills dess, du vet, hokey-pokey, Carol.
Jag fick faktiskt en idé.
Snarare kom en in på mitt kontor, och jag anställde honom.
-Det var ett rätt stort steg. -Nej då. Låg lön.
Och jag ger en chans till nån från en traditionellt marginaliserad grupp.
Ja. Okej, bra.
Du lyckades stå still men ändå genomföra förändring. Bravo.
Tack.
Nu vill jag presentera dig för vår nyaste anställda.
Hej, David.
Brad? Vad gör du här?
Carol anställde mig.
Nej, nej.
Jag menar, ursäkta, men vi kan inte återanställa nån
som är dömd för insiderhandel som vår chef för monetärisering.
Det är han inte. Han är vår nya vaktmästare.
Ser fram emot att städa.
Okej.
Vad har du i kikaren?
Ingenting alls. Jag är hederlig nu.
Lägg av. Se på dig bara. Du är jätteskum.
David, jag har sonat mina brott och erkänt mina fel,
och jag försöker ingå i samhället som en återanpassad brottsling.
Dessutom en brunhyad brottsling, så två flugor i en smäll.
Eller två flugor i en halv smäll. Vi får bidrag för att anställa honom.
-Så vi gör gott och spar pengar. -En bra deal.
David, du litar inte på mig.
Det blir en process, men jag hoppas vinna ditt förtroende,
en städad urinoar i taget.
C.W. kommer när som helst.
-Hej. -Hej.
Jag är en ny människa nu.
Jag också.
-Jag har ett manuellt arbete här. -Jag också.
Manuellt? Hon är faktiskt min assistent.
-Bra. -Bra.
"Jättebra", säger jag. Jag lägger ut det på hemsidan.
Wow.
Konstigt att vara tillbaka efter all denna tid, eller hur?
Ja.
Lite som att hälsa på i ett barndomshem,
och man är annorlunda men det är sig likt? Det känns liksom mindre.
-Ja, det känns mindre, va? -Ja.
Ser man på.
David, kul att se dig.
Är det?
MQ går bra, och det svider säkert lite.
Ni trodde inte att jag skulle klara det, eller hur?
Nej… Nej, vi…
Vi har faktiskt inte nämnt ditt namn på ett år.
Faktiskt, när jag tänker på dig
-känner jag bara… -Avund?
-Nej. -Ilska?
-Nej. -Sorg?
-Nej. -Vemod?
-Apati? Ja. -Ja, apati.
Man kan faktiskt inte känna apati.
-Det är frånvaron av känsla. -Just det.
Jag känner inte heller så… Eller inte känner så… heller.
Ni skulle nog vara en black om foten.
Vi har sånt flyt nu. Ni skulle inte känna igen stället.
Vi har ny personal, en helt ny kultur.
Det är helt annorlunda.
-Hejsan. Kul att se er igen. -Men hej, Brad. Är du frigiven?
Ja. Jag jobbar här igen.
-Han är då sig lik. -Okej.
Ni tror att ni har full koll, va?
Ni är de coola, sexiga ensamvargarna som förändrar världen.
Lite grann. Vi har just erbjudits en investering på 50 miljoner dollar.
Och körde upp den i ändan på dem.
Det är lite förvirrande.
Vi tog ett anbud på 25 miljoner och körde upp det i ändan på dem,
-men 50 miljoner är vad vi faktiskt fick. -Nej. Jag nobbade de 50 miljonerna.
-Du nobbade 50 miljoner dollar? -Jag nobbade faktiskt 60 miljoner,
som de kontrade med när jag nobbade 50.
Du skulle ha gillat det.
Jag bad dem att "kyssa min anda" vilket inte var vad jag menade,
men autokorrekt sa ifrån.
-Menar du allvar? -Ja.
-Trots att vi diskuterade… -Vi sa att vi skulle nobba.
Nej, vi sa att vi skulle tacka ja, för…
-Min magkänsla sa nej. -Men din magkänsla suger.
Ni verkar ha full koll.
-Jag sa imorgon, min magkänsla… -Hör på.
Det finns inga linjer på kontoret, David.
-Vi är här! -Vi hann!
Hurra. Sätt er. Han kommer snart.
Hej, allihop. Det var inte igår.
-Vem är du? -Jättekul.
Menar du allvar?
-Hej, jag är Ian Grimm. -Jag vet.
-Det här är min flickvän, Rachel. -Hej, Dana.
-Hej. Läget? -Du driver med mig.
Knip igen, allihop. Var tysta.
Jag har strikta instruktioner från C.W. att precis kl 20:15
ska detta brev överlämnas till David.
Till mig?
Jaha. Okej.
Om 20 sekunder.
Allvarligt?
-Han var mycket precis. -Okej.
-David, en fråga. -Du behöver inte räcka upp handen.
-Var är C.W.? -Jag vet inte var han är.
-Kommer han inte till sin egen fest? -Jag vet inte.
Tror han att vi tänker sitta här och vänta på honom?
Hon sa mitt namn, jag reste mig. Mer vet jag inte.
Vi har inte tid med det här. Vi går.
-Ja. Vi går. -Jag går också.
-Vi ville ändå inte åka hit. -Tre, två, ett. Läs upp.
Kommer han inte till sin egen fest? Det är bisarrt.
"Om ni hör dessa ord, är jag redan död."
Vänta, vadå?
"Just det. Död som Dillinger."
Lägg av.
Jag vet inte. Jag bara läser innantill.
Fortsätt läsa.
"För en tid sen fick jag en tråkig diagnos,
och beslöt att skriva upplösningen på min egen historia.
Strax ska jag kliva in i en Ford Thunderbird
och köra iväg in i Grand Canyon,
vetande att jag avslutade min historia som ingen annan. Ett sant original."
Så slutar ju Thelma och Louise.
"Mina kvarlevor kommer att hittas,
placeras i en satellit och skjutas upp i rymden.
Josephine har ovetande spårat min himmelska färd runt jorden,
och snart är jag rakt ovanför er uppe i natthimlen."
Vänta ett tag. Det här är rena larvet.
Är han i en satellit, David?
Återigen, jag läser bara vad som står på pappret.
-Det är fanimej inte klokt. -Galet.
-Han gjorde det väl inte? -Det är C.W. Vem vet?
-Är han verkligen död? -Ja, David, är han verkligen död?
Jag vet inte.
Jag tar in det här samtidigt som ni.
-Står det nåt mer? -Låt oss ta reda på det.
"Förlåt att jag höll er i ovetskap,
men som alla bra historier
måste min vara både oväntad och oundviklig samtidigt.
Jag stal den raden från en författare jag en gång kände.
Jag stal en massa saker.
Men ännu värre, jag lät min hybris intala mig att jag inte behövde vänner.
Den framgången var den enda viktiga för mig.
Att jag klarade mig bäst ensam.
Jag hade fel.
Och om jag fick leva om mitt liv, skulle jag inte ändra nånting.
För det misstaget ledde mig till er, min MQ-familj.
Ni gav mig en andra chans,
och vänskapen med er har varit mitt livs största framgång.
Gråt inte över mig, för jag går till min vila som få andra gör.
Tillfreds.
Så, om ni tillåter, ett sista gott råd.
Var rädda om varandra så länge ni kan…
…för det finns inget mer."
Det är dags. Vi ska titta uppåt nu.
Där!
Gissa vad den gamla jäveln sa.
Han hade fräckheten att säga att lämna exemplar av Swank
på hela skrivbordet var hans rätt enligt första tillägget.
Äckligt.
Och konstigt.
Vad kallar C.W. den här drinken nu igen?
En Rutger Hauer.
Man måste få rätt blandning av kaffe och hostmedicin.
Hostmedicin?
Det kanske var därför han jämt var full, fokuserad och aldrig sjuk.
Den galna gamla fan.
Vill nån ha mer?
Nej.
Det börjar bli sent.
Ja. Vi borde väl dra oss hemåt.
-Är det dags? -Ja.
Ja.
Okej.
Konstig dag.
Hej då, igen.
Det var faktiskt rätt kul att träffas igen.
Ja, det var det.
Vi kanske borde träffas oftare?
Ja. Kanske det.
Hej då.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson