Ačiū, kad susirinkote, bičiuliai.
Sušaukiau šį neeilinį susirinkimą, nes turiu naujieną.
Džo, gali pafilmuoti būsimoms kartoms.
Taigi, naujiena tokia.
- Čia susirinkimas! Išeik! - Gerai.
Viskas gerai. Jis gali likti.
Tau bus įdomu išgirsti.
- Ne, tiek to. - Sėskis ir klausykis!
Gerai.
Tai va, ką tik paskambino iš Monrealio ir pasakė netikėtą naujieną.
Tau iškėlė bylą dėl seksualinio priekabiavimo.
Siūlau susirast advokatą.
- Galiu kai kam paskambinti. - Man nereikia advokato.
Tau reikia advokato. Visi kaliniai, kurie neturėjo advokato,
gavo didesnes bausmes. Priekabiavimo sunku atsikratyti.
Man neiškėlė bylos dėl seksualinio priekabiavimo.
- Puiki gynyba. - Tai - ne gynyba. Tai yra tiesa.
Nesu prie nieko seksualiai priekabiavęs. Džo, nebefilmuok.
Taip, gerai.
Tai kokia ta naujiena?
Jie nori sukurti filmą apie „Fantastinį žygį“,
ir mane skiria vykdomuoju prodiuseriu.
Ir viskas.
Juk tu ir esi vykdomasis prodiuseris.
Žaidimo, ne filmo. Maniau, kad…
- Pagerbkime šį žmogų! - Neversk jų.
Deividai, nei čia neeilinis įvykis, nei susirinkimas.
- Neturiu laiko tokiems niekams. - Taip.
Pala. Kur tu eini?
Ne, pamaniau, kad jau baigei girtis savo sėkme,
o man reikia rūpintis šiukšlėmis, kad netektų grįžti į kalėjimą.
Bet galiu likti, jei nori pasikalbėt apie savo algą ar…
- Gerai. Eik jau. - Gerai.
Kaip jie drįsta taip nepagarbiai su tavim elgtis?
Norėjai pasidalinti savo pasiekimais,
o jie atėjo čia liūdni, kaip žemes pardavę.
- Galiu juos dar labiau nuliūdint. - Ką?
Galiu įkišt juos į žemę.
Ne, Džo. Tu atrodai pernelyg įsitempusi.
Žinai, ką? Pasiimk išeiginę.
- Papramogauk su draugais. - Draugai.
Nors, žinai, ką, Džo?
Pakeliui užsuk į „GrimPop“. Pakviesk man Ajaną.
Jis visad svajojo, kad FŽ patektų į Holivudą,
bet aš būsiu pirmas, tai padaręs.
Taip, pakviesk jį.
Pažiūrėsiu, kaip jam atvips žandikaulis, kai išgirs naujieną.
Tai bus Britelsbio metai.
Nagi, koduok, mažuti. Nenuvilk mamytės.
Štai taip. Nepadaryk man gėdos,
antraip negausi skrudintų bulvyčių, nė vienos bulvytės.
Gerai.
Pjauk, mažute, pjauk
Neprisimenu dainos žodžių. Ajanai, aš eilinį kartą…
padariau neįmanoma.
Buvusi testuotoja, nekišk nagų prie mano traškučių.
Labas! Atsiprašau, norėjau pasiimt į kelionę ką nors užkąsti.
Deina čia?
Ne, sukūriau niekam nereikalingą programavimo įrankį
jai ir Ajanui, kad jie paliktų mane ramybėje.
- Jie turbūt išvyko į dykumą. - Kodėl būtent į dykumą?
Ajanui patinka dramatiškas fonas.
Dabar jie tikriausiai užsiima mąstymu,
savęs paieškomis ir meditacija.
- Pala, ką? - Kam rūpi, ką jie daro?
Jam nerūpi, kad aš savaičių savaites ariau kaip prakeikta
ir pagaliau šlovingai viską užbaigiau.
- Juk tai nuostabu! - O dabar išeik.
Man dar reikia patobulinti žaidimo simuliacijos variklį.
Pala, tu atlikai grandiozinį darbą.
Galėtum padaryt pertraukėlę. Mes turime atšvęsti.
- Mes? - Taip, pasakiau „mes“.
Taip, žinoma. Kodėl ne?
Mokykla niekur nepabėgs. Žinai, ką padarysim?
Einam vėlyvųjų pusryčių?
Kokia šventė be blynų?
Na, žinai, blynai.
Tau patinka blynai? Su klevų sirupu? Nežinau, kas tau patinka.
- Gal vafliai? Duok kokią užuominą. - Man patinka blynai.
Pagaliau, nes tu nerodai jokių emocijų.
Žinai, ką? Velniop.
Jeigu Ajanas gali važiuot į dykumą, išsirengti
ir rūkyti kvaitulinį pejotlį su savo bendraminčiais,
galiu ir aš pasilinksminti.
Tu čia gerai pasakei. Turėčiau sunerimti? Deinai viskas gerai?
- Ajanai Elizabet Grimai. - Jo toks antras vardas?
Kur bosas?
Atėjau, kad palydėčiau jį pas Deividą ypač svarbiu reikalu.
- Ajanai! - Baik rėkauti! Jo čia nėra.
Dabar jie su Deina tupi kokiame nors namelyje
ir muša save sausomis šakomis.
Iš tikrųjų?
Parašysiu jam žinutę, kad jo ieško Deividas.
Gerai.
Užduotis atlikta.
Vadinasi, šiandien darbai baigti.
Galiu eiti ir papramogauti
su draugais.
Džo, tau patinka blynai?
Labas, Kerol. Galiu išnešti šiukšles?
- Žinoma. - Ačiū.
- Viskas gerai? - Užsiėmusi.
Taip. Matau.
Dirbdamas valytoju, daug ką matau.
Pavyzdžiui, a, 3 ar 4 gyvenimo aprašymus, kuriuos kasdien išmeti į šiukšlinę,
arba dėmes ant tavo telefono ekrano, kurios atsiranda
taip aktyviai žaidžiant „Candy Crush“, kad turbūt jau pasiekei 198-tą lygį.
247-tą.
Velnias, matai, senasis Bredas nebūtų taip žiauriai suklydęs.
Gerai jau. Man negerai. Ir nesu užsiėmusi.
Jaučiuosi pasimetusi, garbės žodis.
Bandysiu spėti. Tu kovoji su savo sąžine,
nes Monrealis tave paskyrė ĮĮVA,
- bet jie… - ĮĮVA?
ĮĮVA. Įvairovės ir įtraukties vadove.
ĮĮVA. Pamaniau, tave užkniso toks ilgas pavadinimas.
Užkniso, taip.
Jie paskyrė tave ĮĮVA, bet nedavė pinigų,
- kad galėtum ką nors pakeisti. - Taip.
Tau reikia pasiimt pinigų iš oro.
Iš oro?
Senasis Bredas tik tą ir darydavo, kai dirbo FIPIV.
Kas tas FIPIV…
Finansų ir prekybos internetu vadovas. FIPIV.
- Aišku. - Bet tai buvo seniai.
Labai seniai.
Ne taip jau ir seniai.
- Galėčiau šnektelėti su senuoju Bredu? - Pala, nori pasikalbėt su FIPIV?
Taip, noriu pasikalbėt su FIPIV.
Einam.
Šiais laikais daug filmuojama Bulgarijoje,
bet aš norėčiau į Islandiją.
Ten pasipiršau savo buvusiai žmonai.
Būtų smagu ten sugrįžti sėkmingu kino prodiuseriu, manau.
Nesvarbu,
tik norėjau, kad išgirstum tai iš manęs, kol nepasklido žinia.
Suprask, nieko asmeniško.
Paprasčiausias biznis.
- Čia buvo geras. - Tau patiko?
Žinai, nuo tada, kai tapai FŽ vadovu,
viskas ėmė keistis į gerąją pusę.
- Perleidai man savo kabinetą… - Na.
…kur daugiau gryno oro ir saulės šviesos.
Aš ir mano gėlės liksime tau dėkingos amžinai.
Taip, matau, turi daugybę gėlių ir katinukų.
- Daug katinukų. - Tikiuosi kada nors įsigyt katinėlį.
Sukryžiuosiu pirštus.
- Neturi katino? - Dar ne.
Galiu paprašyt dar vienos mažos paslaugos?
- Žinoma. - Nedaryk to.
Nesupratau?
Žaidėjams nepatinka žaidimų perdirbiniai.
- Jie dar nematė mūsiškio. - Jiems ir nereikia, jie nežiūrės.
Jie susikooperuos internete, sugadins jo reputaciją
ir paleis į mus kritikos strėles.
- Visų pirma - į mane. - Klausyk, Sju, mūsų perdirbinys - kitoks.
Jis bus prieinamas visiems, ne tik geimeriams.
Jiems tai nepatiks, supranti? Šis žaidimas jiems yra ypatinga vieta.
Negalima įsibrauti į kažkieno ypatingą vietą
ir viską sugadinti.
Jie išsikraustys iš proto!
Tu teisi.
Kai kuriems žmonėms nepatinka, kad jie negali kontroliuoti.
Na, taip, ir…
Ir jis gali apsiverkti. Taip.
- Jis? - Ajanas.
Taip, matai, jau prieš kurį laiką pasikviečiau jį pas save,
o jis dar nepasirodė. Kodėl?
Nes jis nori atimt iš manęs svarbią akimirką.
Galiu susigrąžint savo svarbą, nuėjęs į jam ypatingą vietą
ir pats pranešęs jam naujieną.
Pasijusiu toks pat svarbus, kaip prie to krioklio Islandijoje,
kai pasipiršau savo žmonai.
- Buvusiai žmonai. - Tą ir norėjau pasakyti.
Taip. Šįkart tai bus labai asmeniška.
Kodėl čia tiek daug žmonių? Jie ką - neina į darbą?
Džo, vėlyvieji pusryčiai - ne tik maistas.
Taip.
- Ar ne? - Taip.
Tai - saugi vieta,
kur galima būti savimi, supranti?
- Tai - kaip pasitikėjimo ratas. - Gerai pasakyta.
Žmonės kalbasi, juokiasi,
ir visiems pakyla nuotaika.
Džo. Elkis taip, lyg valgytum vėlyvus pusryčius ne pirmą kartą.
- Pasakei „vėlyvus“? - Taip.
Tai - vėlyvieji pusryčiai.
Ne, žinau. Aš tik… Australijoje mes sakome taip.
- Australijoje sako „vėlyvi pusryčiai“? - Taip.
O jūs sakote ne taip? Keista.
Ponios, jūsų staliukas paruoštas.
Staliukas paruoštas.
Kur jūs dirbate?
Džo, ką tu darai? Ne.
- Uždaviau normalų klausimą. - Atleiskit.
Nematau čia nieko blogo.
Taip, Berklyje man labai patinka. Kasdien ten einu su malonumu.
Turiu ten krūvą draugų.
Dieve brangus! Tiek daug užsakei?
Blynų nebūna per daug, mergaitės. Kirskit į sveiktą.
Nors visko nesuvalgykit, palikit man parsinešti namo,
nes šiuo metu esu bedarbė.
Pačios suprantat.
- Pope, tu sumokėsi, tiesa? - Taip, žinoma. Juk švenčiame.
Keliu taurę už save, puikią darbuotoją
ir kietą paną, kuriai nereikia Ajano pripažinimo.
Taip, po velnių!
Keliu taurę už save, kuriai puikiai sekasi mokykloje, ir kuri turi krūvą draugų.
Džo, už ką tu keli taurę?
Turėjau tokią klasiokę, kuri šaipydavosi iš manęs.
Keliu taurę už tai, kad tornadas sugriovė jos namą.
Kažką pasakiau ne taip?
Ne. Tai buvo…
Taip.
Žinai, ką? Keliam taurę už Džo, kuri valgo vėlyvus pusryčius.
Tiksliau, vėlyvuosius pusryčius.
Taip. Ne, aš supratau.
Britelsbis atėjo!
Nenormalus biuras.
Pasivaišinsiu saldainiais.
Jūs rimtai?
Norit mane paerzinti?
Gerai, pabandykit.
Apgailėtina.
O Dieve. Kaip kokiam Tokijo metro.
Kur mygtukai? Kur tie mygtukai?
Lifte, atsidaryk?
Aktyvuoti liftą.
Lifte, atsidaryk.
Kas per…
Gerai, man tas pats, bet šiaip jau mane erzina,
kad Ajanas neatsiuntė pakelto nykščio, reaguodamas į mano žinutę.
Taip, labai erzina.
Prieš tai sakei, kad tau nereikia jo pripažinimo.
Nereikia, bet tiesiog…
Tiesiog pritark man, Džo, gerai?
Moterys palaiko moteris - tokia yra vėlyvų pusryčių esmė.
- Vėlyvųjų. - Taip.
O šiaip tai sutinku. Dėl Ajano esi visiškai teisi.
- Eina jis velniop. - Taip.
Jis tave ignoruoja turbūt dėl to, kad išsigando tavo sėkmės.
- Taip. - Jis nori atimt iš tavęs dėmesį,
nes negali pakęst, kokia stipri tu esi.
Šimtu procentų.
Gal jis norėjo parašyt tau žinutę, bet susižalojo avarijoje.
Vėl negerai pasakiau, taip?
Ne, nieko baisaus.
- Gal kiek niūrokai. - Truputį niūrokai.
Aš tai negalvoju, kad jis pateko į avariją.
Pamaniau, kad meluojam tik tam, kad geriau pasijustume.
Džo, mes nemeluojam, mes palaikome viena kitą.
Gerai.
Ajanas paprasčiausiai užknisa.
- Teisingai. Ajanas užknisa. - Taip.
- O mes - geriausios. - Taip!
Kietos panos - populiarios ir laimingos, mažute!
Taip! Už stiprias moteris, valgančias vėlyvuosius pusryčius.
- Vėlyvuosius! - Pagaliau išmokai!
Nebenoriu į tą mokyklą.
Ten manęs visi nekenčia.
Atrašyk man, šikniau!
Jie visi tokie protingi.
Aš, pavyzdžiui, tik prieš savaitę sužinojau, kad Beovulfas yra autorius,
o ne knygos pavadinimas.
Nes aš galvojau, kad autorius yra Beo Vulfas.
Jie turbūt galvoja, kad esu visiška kvailė.
Turbūt.
Aš palaikiau tave. Sutikau su tavo nuomone.
Jie tave bent apskritai pastebi.
Pastaruosius dešimt metų praleidau su Ajanu vos ne kiekvieną minutę,
o jam į mane nusispjaut.
Labai liūdna.
Štai kokia vėlyvųjų pusryčių esmė.
Prašote sukurti dar vieną lobių skrynią, kad galėtumėt prekiauti?
Mums reikia greitų pinigų. Noriu suburt savo senąjį komandą.
Man prireiks Riko, Melės ir Kelės, žinoma.
Jie visi išėjo iš darbo. Dirbo daug, o uždirbo mažai.
Čia ir visa bėda, Filai.
Mums reikia pakeisti kultūrą šioje kompanijoje.
Būtent. Todėl tau teks padirbėti savaitgalį.
Mums reikia nugręžt pinigų iš tų išprotėjusių žaidėjų.
Panašu, kad jūs gręžiate pinigus tik iš mūsų.
Aš tave puikiai suprantu. Taip.
Bet mūsų tikslas yra padidinti biudžetą,
kad galėtume priimti naujų darbuotojų.
Norit priimt naujų darbuotojų?
Bet jūs ir mums nemokat algos.
- Ne mano skyriaus reikalas. - Ir ne mano.
- Nieko nebesuprantu. - Gerai, klausyk.
Filai, kad būtų aišku. Aš esu ĮĮVA, o jis - FIPIV.
Tiksliau - BFIPIV, tai yra, buvęs vadovas.
Bet šiandien jis man padeda. Supranti?
FIPIV. BFIPIV.
ĮĮVA. DĮĮVA, jei nori. Dabartinė vadovė.
Mane atleidžia?
- Ką… - Atleidžia?
- Kodėl taip pagalvojai? - Todėl, kad esi ŽI vadovė.
Aš esu ĮĮVA, Filai. Juk ką tik sakiau.
Pala, Kerol. Ne, jis teisus.
- Tai mane atleidžia? - Ne.
- Taip. - Ką?
- Gerai, gal ne iš karto, bet greitai.
Šis modelis jau pasenęs.
Jei norime pokyčių, turime imtis grandiozinių veiksmų.
- Išties grandiozinių. - Jėzau.
Niekur jokių mygtukų. Nė vieno mygtuko ant grindų.
Gelbėkit!
Kas rytą spindesys
Neblogai.
Kas rytą spindesys
Devyniasdešimt vienas, 92.
Septyniasdešimt šeši trombonai Žygiuoja parade…
Paskui juos žingsniuoja Puikiausi muzikantai
Sveikame kūne. Sveikas protas.
Taip, čia tu ir mirsi.
Mes tik norėjom tave paruošti tam atvejui,
jei žaidėjai imtų klausinėti apie mūsų naująją NPŽ iniciatyvą.
- Super. - Taip ir yra.
Lobių skrynios - atgyvena. NPŽ yra ateitis, Sju.
NPŽ? Ir aš turiu jums NPŽ. Ne, po žalčiais.
- Nesupratau? - Ne, po žalčiais!
N - ne. P - Po. Ž - žalčiais.
- Sju. - Viskas gerai.
Gerai, kad ji suvokia galimas pasekmes.
- Kaip suprasti? - Na, Sju tenka patirti
didžiausią interneto geimerių spaudimą.
Žaidėjai nekenčia NPŽ labiausiai už viską.
Netiesa. Pameni 1997 m. ĮT?
- Taip. - Kad galėtų nemokamai žaisti 2000 m.
- Arba 2006 m. arklio šarvus. - O Dieve.
Lobių skrynios, sezoniniai abonementai.
Geimeriai nekenčia visko. Visko, kas nauja.
Galiausiai jie su tuo susitaiko, pamėgsta, pamiršta
ir nukreipia savo pyktį
į kitą jų malonumo naujovę.
Nieko nebesuprantu.
- Tai tie NPŽ - gerai ar blogai? - Taip.
Tai ne atsakymas.
Kur išeini?
Ne, grįžtu į rūsį, kur jaučiausi saugi.
- Nuo žaidėjų? - Ne, nuo jūsų!
Vaikštot čia pas mane su savo beprotiškom idėjom
ir kankinat mane žinojimu apie būsimą skausmą.
Rūsyje man buvo geriau. Tamsoje.
Kodėl žmonėms patinka miegoti mūsų biure?
- Pažadinti jį? - Deividai!
Kas per…
Iš kur čia atsiradot?
Mes visą dieną čia buvom.
- Hole. - Čia yra holas?
Kur tas holas?
- Ten. - Ir ten.
- Abejose pusėse. - Ir nė vienoje.
Nekenčiu jūsų abiejų. Ir nė vieno.
Dingstu iš čia velniop.
Gerai, kaip išsikviesti liftą?
Proto galia.
Mes tik pagalvojam apie liftą, ir jis atvažiuoja.
- Tikrai? - Ne, aš juokauju.
Mygtukas štai čia.
Nesąmonė kažkokia.
Kaip jums toks juokas? Aš pamyžau jūsų biure.
Panašu, kad prisimyžai kelnes.
Na, taip, bet prisimyžau kelnes jūsų biure.
Taigi… Ne. Jis kyla į viršų? Ne.
Galvok „žemyn“, Deividai.
Junk mėlyną šviesą.
Mėlyna šviesa.
- Taip. Labai gerai. - Labai gerai.
O Dieve. Daugiau glitimo nevalgysiu. Jis mane migdo.
Kur mes?
Maždaug 30 minučių nuo Vegaso.
Kodėl mes kitoje valstijoje?
Kad padarytume tai, ko niekada šiaip jau nedarytumėt.
Poligonas?
- Ne. Aš nekenčiu ginklų. - Žinot, ko aš nekenčiu?
Klausytis, kaip nuo pigaus šampano ir per brangių kiaušinių
stiprios moterys ima verkšlenti, koks sunkus gyvenimas.
Bet aš išbandžiau visai ką kita, kas supurtė mano komforto zoną.
Privertė į viską pažvelgti nauju kampu.
O dabar noriu jums atsidėkoti.
- Čia nepanašu į vėlyvuosius pusryčius. - Tikrai ne.
Jūs turite savo bendruomenę, o aš - savo.
- Labas, Keni. - Sveika, brangute.
- Šaudymas ar traiškymas? - Traiškymas.
- Gerai. - Traiškymas?
Mus traiškys? Ar mes traiškysim?
Ką tai reiškia?
- Kažkokia įtartina vieta, Džo. - Tau. Ji tau įtartina.
Šioje planetoje gyvena 7 milijardai žmonių.
Milijonams jų ši vieta neatrodo įtartina.
- Tai susiję su politika? - Ne, čia nėra jokios politikos.
Tai yra vaistas nuo jūsų visų problemų.
Matot, jūs šitaip susirūpinusios savim,
kad nematot, jog likusiam pasauliui
nusispjaut ir į jus, ir į tai, ką jūs darot.
Bet kuo labiau jūs susireikšminat,
tuo labiau sureikšminat savo problemas.
Tada tik skundžiatės ir skundžiatės.
Bet šiandien mes viską pakeisime.
Traiškymas.
Mes lipsim į tanką?
Manau, kad tai būtų ne taip suprasta…
Gana galvoti! Negalvokit, ką apie jus galvoja kiti.
Ar Ajanas, ar kvaili mokslo draugai, ar dar kas nors.
Vienintelis klausimas, į kurį turit sau atsakyti, yra:
„Ar aš noriu pasivažinėti tanku?“
Noriu.
Puiku. Pirmyn.
- Valio! - Negaliu patikėt!
Jaučiuosi tokia galinga!
Velniop Berklį! Dėjau ant Beovulfo!
Valio! Noriu ką nors sutraiškyti!
Pope, Ajanas tau atrašė!
Koks dar Ajanas? Mesk telefoną į mašiną! Aš jį sutraiškysiu!
Teisingai, sutraiškyk jį!
Džo, tai šimtą kartų geriau už vėlyvuosius pusryčius.
Taip.
Dar kartą!
Draugės.
Išvertė Laima Banionienė