Jøss.
"Forlate Mythic Quest."
Føles rart bare å si det.
Det er som jeg vokste opp her.
Høres bra ut, Poppy.
Men jeg trenger bare å vite når du vil begynne.
Når leverer du oppsigelsen?
Ja. I dag. Nå.
Jeg venter bare på det rette øyeblikket.
Han er så ustabil.
Disse narsissistene har så mange nykker.
De er oppe, de er nede, hit og dit.
En vet aldri hvor de lander.
Den gode nyheten er at du ikke må styre med det så mye lenger.
For her legger vi vekt på pålitelighet og soliditet.
Flott. For jeg har fått nok av drama.
Ian, vi må snakke sammen. Hvor er du?
Her borte.
Jeg så deg ikke.
Unnskyld, hva er dette?
Ingenting.
Bare en mann som bryter sammen...
...rett foran øynene på deg.
Kom igjen.
Ok. Er du klar til å kjøre show, Wyld_D?
Er det greit om jeg drar litt tidligere i dag?
Jeg vet at du ikke liker at jeg prater om privatlivet mitt, men disse lange...
Du har rett. Jeg liker ikke at du prater om privatlivet ditt.
Du skal promotere det nye produktet mitt.
Det heter Tidens sverd. Sett deg.
Det er en ny skatt i spillet.
Det skal koste 250 000.
Tuller du? Ingen kommer til å kjøpe det.
Nei, antakeligvis ikke.
Men det er noe de kan hige etter, og folk trenger det.
Noe akkurat utenfor rekkevidde som får dem opp om morgenen.
Hei! Hvor er gjennomsnittsfolka mine?
Yo, Dana.
Skjer, 'a, Bradley?
Du kjører merchen fra kampen. Jeg solgte dritmange av dem.
Jeg omfavner middelmådigheten.
HVEM ER DEN MASKERTE MANNEN?
Alle likte at Den maskerte mannen viste seg å være Pootie.
Mens jeg syntes historien løste seg
med like mye ynde som en uteligger som driter på et fortau.
Fet replikk.
Men, akk, publikum har talt.
Så jeg skal flyte med strømmen
og bli dratt av gårde i middelmådighetens dragsug.
Hva vet vel jeg?
Englestøv?
Ok, han går gjennom en fase.
Stort smil, og kamera går.
Herregud!
Jeg er skikkelig klar for å strømme med dere i dag,
for jeg skal prøve ut et nytt spill jeg fikk i posten.
Som er fra en av sponsorene mine.
Noe er galt. Hun virker skikkelig utafor.
Ja.
Ok. Da kjører vi.
Kan du ikke lese ansiktsuttrykk?
Det er et viktig trekk ved psykopater.
Jeg er ikke psykopat, Lou.
Antakeligvis ikke. Psykopater er som regel sjarmerende.
Jeg vet bare når det er noe som plager henne, greit?
Pannekaker er fine og luftige.
Belgiske vafler kan være litt sprø.
Jeg må gjøre noe.
Hva er planen? Skal du lokke henne ut i skogen?
Jeg er ikke psykopat. Greit?
Jeg skal lokke henne ut...
...ta henne med ut og muntre henne opp.
Rachel, unnskyld. Ikke drep henne.
Hvorfor snudde jeg meg?
Fordi du føler noe for meg.
Men jeg har vært helt tydelig. Det er ikke gjengjeldt.
Her er vi. Den åpne landevei.
Den åpne landevei. Den åpne... Jeg skal bare skru ned dette litt.
Ok.
Den åpne landevei.
Så hvor skal vi?
Kan jeg ikke si. Du må bare stole på meg.
Bare vit at det er viktig for meg at du er her sammen med meg.
Det er bare noe jeg har måttet ta meg av lenge.
Ja.
Noen ganger må man ta seg av ting før de blir for store.
Hvor lenge har vi jobbet sammen nå?
Åtte år?
Jeg vet ikke. Jeg bruker ikke kalendere.
Klart.
Det jeg prøver å si, er at livet er rart. Ikke sant?
-Nei. -Ok.
Bare la meg fortsette den tankerekken.
Det er vilt hvor lenge vi har kjent hverandre.
Jeg er en helt annen person nå
enn 19-åringen du hentet ut fra MIT.
Og... Og noen ganger, Ian...
Vet du at navnet mitt egentlig er "Ian"?
Hva?
Faren min heter "Ian".
Han er... ingen bra fyr.
Det er et brennemerke etter en sigarett fordi jeg ikke slo av Nintendoen i tide.
Faen. Det er forferdelig.
Har du noen erfaring med det?
Nei.
Det er ikke så artig.
I alle fall, en dag bestemte jeg meg for at jeg ikke ville ha navnet hans mer.
Så jeg begynte å kalle meg for "Ai-an".
Og det var det.
Jeg har aldri fortalt det til noen.
Hvorfor forteller du det til meg nå?
Jeg vet ikke.
Du, Pop, jeg vet at jeg ikke alltid forteller deg hvor mye jeg verdsetter deg
og jobben du gjør,
men jeg skal prøve hardere.
Jeg skal prøve hardere, jeg lover. Jeg skal bli bedre på det.
Hvorfor? Hvorfor nå?
Dette øyeblikket er vel like bra som ethvert annet, er det ikke?
Ok, dette går ikke som jeg hadde planlagt.
Der har vi dagens helt.
Gratulerer, kompis.
Vi tjente nettopp en kvart million dollar på den Tidens sverd-dingsen.
Hva var det igjen? Ja.
Det er umulig. Jeg lanserte den nå nettopp.
To hundre og femti tusen. Fett.
Du må være kjempefornøyd.
Ja, jeg burde det. Jeg mener, jeg er det.
Jeg er ikke det. Kanskje jeg spyr.
Herregud, har jeg solgt luft til noen for prisen av et hus?
Jeg trenger å sette meg.
Går det bra, kompis?
Nei. Disse Saudi-prinsene og Silicon Valley-drittsekkene
kjøper all mulig skit jeg tilbyr.
Hvilket betyr at jobben min er helt uten betydning.
Hva er det jeg gjør med livet mitt?
Jeg har følt det samme siden Ian valgte Poppy som assistent i stedet for meg.
Poppy er ikke Ians assistent. Ikke du heller.
Du trenger ikke gni det inn, David.
Ok. Hør her.
Som sjefprodusent er det min jobb å hjelpe når de ansattes moral er lav.
Slapp av. Jeg har håndtert slikt før med gode resultater.
Bortsett fra Teddy Villarreal fra digitale ressurser,
som ville hoppet ned i det steinbruddet samme hva.
Så, uansett, la oss sette i gang.
Jeg skal få dere til å føle dere bedre på null komma niks.
Føles det bra? Spørsmål?
-Ja. -Hva skjedde med Teddy?
Akkurat det du tror skjedde.
-Hva? -Fant de liket hans?
De fant nok. Ingen flere spørsmål om Teddy.
Noen spørsmål om det vi skal gjøre?
La oss bare kjøre på.
Herlig! En veikro. Jeg kunne spist noe.
Jeg må be deg vente i bilen.
Jeg må gjøre dette alene.
Men du ba meg om å bli med deg.
Ja. Og du har gjort en glimrende jobb så langt.
Ok. Greit, bare gå.
Ok.
Kunne jeg bare ta en kjapp tur på do?
Nei.
Nei vel.
Lykke til med hva du nå skal gjøre.
Jeg mener det, takk...
...partner.
Ok... partner.
Hei, Dan Williams. Poppy her.
Igjen.
Hør her, situasjonen min har endret seg.
Ian og jeg har kommet til enighet,
og ting vil bli annerledes nå.
Jeg beklager, men skal jeg være ærlig med meg selv,
tror jeg dette er det beste for meg akkurat nå.
Så... unnskyld.
Ok, ha det.
Hei, Brendan.
Hei, pappa.
Enhver jobb kan føles meningsløs etter lang tid.
Derfor har jeg lagd et system
som deler arbeidsdagen inn i en rekke konkrete oppgaver
fulgt av konkrete belønninger.
Jeg liker å belønne meg selv
med noe som gjør meg glad.
En kjeks?
Hvis jeg gjør ferdig alle oppgavene på gjøre-lista mi,
belønner jeg meg selv med denne velsmakende godbiten.
Jeg er sjokoholiker.
Du gir deg selv en kjeks for å gjøre jobben din?
Det er så trist.
Nei. Jeg gir meg selv en bit av en kjeks for å gjøre en bit av jobben min.
Virker det like trist nå?
Jeg begynner å forstå hvorfor Teddy stupte ned i steinbruddet.
Nei! Det er ikke det...
Jeg kan ikke kurere klinisk depresjon med en kjeks.
Den mannen hadde dødslengsel.
Ingenting kunne stoppe Teddy fra å hoppe uti på cross-sykkelen sin.
Der det fantes lys, så han bare mørke.
Nå må vi finne en belønning som hver av dere kan jobbe mot.
Brad, hva gir deg litt glede?
-Rovdyr og bytte-videoer. -Hva er det? Jeg vet ikke hva det er.
For eksempel en spekkhogger som spiser en sel,
eller en gepard som fanger en gaselle og river ut strupen på den.
Sånne ting.
Har du sett den med alligatoren som biter pytonslangen,
og pytonen snurrer seg rundt alligatoren så begge dør?
-Den er knall. -Ok, ja.
La oss holde oss til kjeksen, dere.
Det virker som en enklere belønning.
Det neste vi må gjøre, er å identifisere en håndterlig oppgave.
Brad, hva ville være det neste du kunne utrette?
Kanskje vi kunne selge navnerettigheter for amfiteateret
for en million dollar.
Det er en strålende idé. Ser man det!
"Navnerettigheter for amfiteateret." Elsker det.
Og vet du hva? Det kaller jeg en utført oppgave.
Brad får en kjeks.
Sånn, ja.
Og jeg skal gjøre det én gang til.
Se der. Den har sjokoladebiter i seg.
Den kommer til å smake godt.
Ok, Jo. Hva ønsker du å utrette i dag?
Det samme jeg ønsker hver dag: Å hjelpe folk med å oppnå målene sine.
Flott, og overraskende lite sært.
Og det kan du oppnå i dag. Det er jobben din.
Men Ian er ikke her.
Men det er jeg, og jeg er sjefen din, ok?
Assister meg. Forstått?
-Jeg antar det. -Hun antar. Ser man det.
Vi gjør fremskritt. Utrolig.
Jobben min er å hjelpe dere to i dag.
Så det å assistere dere vil hjelpe meg med å bli en bedre assistent for dere.
Dette er så forvirrende. Jeg skal bare ta notat og ikke snakke.
Se der.
Hei, Jo, du assisterer meg.
Du har fortjent en kjeks. Se her.
Og i to. Vær så god.
Ok, dere.
Skål.
Er du den nye?
Unnskyld, hva sa du?
-Du er her med Ian, ikke sant? -Ja.
Jeg så dere parkere. Jeg heter Shannon.
Hei. Jeg er moren til Brendan.
-Hei, Shannon. -Hei.
Unnskyld, hvem er Brendan?
Å, himmel. Så søtt. Pootie.
Ja vel. Brendan er Pootie Shoe.
Hvorfor skal Ian treffe Pootie?
Herregud. Har han ikke fortalt deg det?
Det er så typisk ham. Dæven. Selvsagt har han ikke det.
Vel, hvorfor skulle han det? Det er bare sønnen hans.
Unnskyld.
Er Pootie Shoe sønnen til Ian?
Himmel, han holder deg virkelig utenfor.
Han var sånn da vi var sammen.
Å, nei. Vi er ikke sammen.
Vi er bare kolleger. Arbeidskolleger.
Likestilte kolleger. Partnere, faktisk.
Kan jeg få gi deg et råd før han kjører deg på tjukken også?
Han kjører meg ikke på tjukken. Vi kommer ikke til å ha...
Å, nei. Han vet hvordan han skal gi deg oppmerksomhet
og få deg til å føle deg som den viktigste personen i verden,
at dere skal være sammen for alltid.
Dere er partnere.
Og så, når du føler deg som tryggest,
gir han den oppmerksomheten til noen andre.
For det meste til seg selv.
Og så, når det virker som at du har funnet noe bedre...
...lukter han det.
Og oppmerksomheten går rett tilbake til deg.
Men det er bare piss.
Han vil bare ha noen,
han trenger noen som kan være terapihunden hans.
Forstår du?
Noen som alltid støtter ham.
Som alltid er der for ham, uten å bry seg om egne behov,
og bare venter på at han skal komme tilbake.
Høres det kjent ut?
Ok, Shannon.
Du virker som en ordentlig... ordentlig fin person.
Men jeg må tilbake til...
Å sitte her.
Vente.
Faen i helvete.
Vær så god.
-Takk. -Takk.
Så...
...hvordan er livet?
Hvorfor ba du meg komme?
Har du mistet alle melketennene?
For jeg har med noe.
Jeg er 14, pappa.
Akkurat. Det er ikke...
Feil timing.
Unnskyld, jeg er litt nervøs.
Fjorten, ja. Å, har du pult ennå?
-Hva faen, pappa? -Igjen ikke passende.
Jeg har for faen ikke pult. Er du...
Beklager. Jeg bare... Jeg har ikke så mye øvelse i dette.
-Kan du bære over med meg? -Greit, ja, nei.
La oss se på dine behov før vi begynner dette møtet.
Ok, hør her.
Brendan, jeg vet at dette er vanskelig for deg å forstå,
men det at jeg dro, var noe moren din og jeg besluttet sammen.
Og så plutselig, ut av det blå, flere år senere,
begynte du å strømme MQ, og så ble du større og større.
Jeg visste ikke hva jeg skulle gjøre.
Jeg prøvde bare å finne en måte å nå deg på.
Nokså utstudert måte å ta kontakt på, syns du ikke?
Vel, beklager. Jeg hadde ikke så mye øvelse i å snakke
med fedre jeg ikke hadde sett på ti år,
så tilgi meg for at hjernen min er litt rar, din jævla kuk.
Jeg ante ikke at du var Den maskerte mannen, ville ikke gjort det ellers.
Å, jøss. Hva med den gangen du ba meg om å ta livet av meg?
-Det har jeg ikke gjort. -Jo, det gjorde han.
Det var ikke meg.
Det var Jo. Det var assistenten min. Egentlig er hun Davids assistent.
Hun er mer en ukontrollerbar skaper av kaos.
Vi burde nok gi henne sparken.
Jøss. Du kjører visst stramme tøyler der borte, pappa.
Hør her, Brendan.
Jeg ville aldri vært en god far.
Men jeg tok meg av alt sammen.
Skolen, huset. Jeg tok meg av alt sammen.
Og sannheten er at du hadde det bedre uten meg.
Se på deg.
Du har en fantastisk karriere,
du har penger, et flott forhold til moren din.
Jeg vet ikke.
For å være ærlig føler jeg at jeg tok det rette valget.
-Du sa ordet "jeg" ni ganger. -Gjorde jeg?
-Ti. -Jøss, kan du telle sånt?
Du er som Rain Man. Herregud.
Du er virkelig et geni.
Ungen min er et geni.
Sønnen min er et geni.
Dæven. Alt handler om deg.
Jeg trodde at du kanskje hadde nok skyldfølelse
til at du endelig, endelig ville ta opp kontakten igjen.
-Men nei. -Ja.
Du ville bare at jeg skulle si at du ikke har gjort noe galt,
ikke er et dårlig menneske, og ikke gjorde feil.
For alt handler bestandig om deg.
-Nei. Det er ikke sant. Jeg... -"Jeg".
-Det jeg prøver å si... -"Jeg".
-Jeg vet det, men jeg... -To til.
-Ok, men jeg... -"Jeg".
Hvordan skal man snakke uten å bruke personlig pronomen?
Vet du hva, jeg er for gammel til dette.
Vent. Hvor skal du?
Ikke kontakt meg igjen, Ian.
-Ok, sønn... -Nei!
Jeg er ferdig med deg.
For ordens skyld: Jeg gir denne samtalen null rumpehull.
Pootie over og ut!
Hei, Dan Williams.
Det er Poppy, den nye kreative lederen din.
Ja, jeg er tilbake.
Glem den forrige beskjeden min.
Jeg er ferdig med Mythic Quest, og definitivt ferdig med dramaet.
På ordentlig denne gangen. Så jeg vil ha jobben.
Bare ring meg tilbake. Takk. Ha det.
Hei, hvordan gikk det der inne? Går det bra?
Jeg vil ikke snakke om det.
Ikke? Er det ingenting du vil dele
med personen du slepte med deg helt ut hit?
Nei. Kan vi dra?
Nei. Seriøst, hadde du ikke tenkt å fortelle meg det?
Jeg vet at Pootie er sønnen din. Jeg møtte nettopp eksen din. Hun fortalte meg det.
Shannon. Hvordan så hun ut?
-Riv, ruskende gal! -Ja.
Hvorfor tok du meg med ut hit?
For støtte.
Selvsagt. For jeg er terapidyret ditt
som må sitte i den varme bilen i en time, som den hunden der.
Hvilken hund?
Ok, det var en hund der tidligere,
og det var en passende metafor.
Ok, kan vi droppe dette akkurat nå, Poppy?
Du har rett. Vi dropper dette. Jeg slutter.
Jeg går til Cold Alliance. De skal gjøre meg til kreativ leder.
Hva skal du...
Hva har du tenkt å si til det?
Hvis du vil det, kan jeg ikke stoppe deg.
Er det reaksjonen din?
Ja.
Samme kan det være. Sett deg i bilen. Jeg kjører.
Hunden! Der er hunden! Se. Den er virkelig.
Den er virkelig, og til og med den får gå ut og tisse.
Vet du hva, Ian, jeg er ikke hunden lenger. Du er hunden.
-Hvorfor hater du hunder sånn? -Jeg hater ikke hunder.
Hør veldig nøye etter, Ian.
Jeg hater deg.
Jeg beklager så mye. Jeg la nettopp merke til noe.
Jeg tror du har skillen på feil side av hodet.
Hvis vi flyttet den over til den andre siden, ville det åpne ansiktet ditt.
Jeg skal åpne ansiktet ditt!
Kom deg inn i bilen!
Ok.
Nå som du har identifisert den neste, dyre gjenstanden din,
må vi bare få Dana til å promotere den,
og så er du på god vei til kjeksbit nummer to.
-Hvor er Dana? -Borte, Daddy-o.
Samme kan det være.
Vel, da antar jeg at neste oppgave blir å finne ut hvor Dana er.
Jeg kan gjøre det.
Hvis jeg finner Dana, assisterer det Brad. Det assisterer deg ved å assistere Brad.
Jeg skal gjøre det.
Hun har omfavnet systemet.
C.W., hva driver du med?
Bare nyter Amerikas bestselgende drikkevare
mens jeg ser på skøyerstrekene til en eller annen lilla klovn.
Roscoe. Klassisk.
Ja. Elsket av millioner.
Så da må det være bra, ikke sant?
Er dette utagering?
Ja, som en 8-åring.
Ok, fint. Jeg kan introdusere deg til systemet mitt.
Men jeg vet ikke om jeg har nok kjeks til å belønne deg.
Det er Poppy.
Herregud.
Hva er det?
Den maskerte mannen er Ians sønn!
Det er sønnen hans!
Narrativets røde tråd er gjenopprettet.
Kvalitetslitteraturen bestiger nok en gang sin rettmessige trone!
-Å, guri. -Faen!
-Den har meg! -Vent! Drep ham!
Jeg prøver. Hvorfor er de så kjappe?
FORTSETTE?
-Nei. -Fanken.
Han spiste ansiktene våre.
Takk for at du fikk meg ut. Jeg trengte dette.
Ja. Selvsagt.
Jeg vet hvor glad du er i å slakte zombier,
så jeg tenkte dette ville muntre deg opp.
Er du klar over at vi sitter i et lite rom
og sitter ved siden av hverandre og spiller spill?
Vi har gjenskapt det vi gjør på jobben.
Ja. Vel, det vi pleide å gjøre.
Ja. Du har vel rett.
Jeg savner deg skikkelig, Rache.
Gjør du?
Ja.
Hei!
-Faen! -Hva driver dere med?
Himmel, Jo. Hva i helvete gjør du her?
Gjør jobben min, noe dere to burde gjøre en gang i blant.
Hvordan visste du at vi var her?
Det var ikke vanskelig.
Dere er enkle mennesker med enkle liv. Få ræva i gir og kom dere tilbake på jobb.
Du kan ikke gi oss ordrer.
Ja. Ikke vær tyster, Jo.
Jeg er ikke tyster.
Jeg er den forpulte assistenten til David Brittlesbee.
Så gå!
Opp med humøret, prinsesse.
Ok, Pop.
"Ok, Pop."
Gud, for en dramatisk drittsekk du er.
Ja.
-Dude. -Fant dem, David.
Det gjør vondt.
De var på skulkern i en spillehall, som skoftende skolebarn.
Jøss. Tatt på fersken.
Bra jobba, Jo.
Kan vi gå og jobbe nå?
Vent. Brad har en oppgave han må utføre.
Ikke sant, Brad?
Dana, vi selger navnerettigheter for amfiteateret for en million.
Bare si noe om det på strømmingen. Spiller ingen rolle.
En eller annen idiot vil kjøpe det og kalle det "Drittmøkkaby."
Flott. Forstått, Dana?
Ja, tror jeg.
Bra. Av sted med dere.
-Du også. -Jeg går.
Folkens. Kom og stå i sirkel.
Kom igjen.
Kan jeg få si noe? Jeg er kjempestolt av oss.
Alle tre fikk gjort det vi hadde tenkt i dag.
Jo, du assisterte meg glimrende.
Og Brad, du holdt ut
og gjorde jobben din, tross følelsen av meningsløshet.
Når det gjelder meg, fikk jeg dere over målstreken,
og ingen hoppet ned i et steinbrudd med hodet først.
Det er stort for meg.
Pluss at vi har gjort oss fortjent til de siste kjeksbitene.
Det er bare to biter igjen.
Vet dere hva? Ta dem dere.
-Er du sikker? -Ja.
Vær så god.
Kom igjen, ta en bit.
Dette er det nydeligste jeg har smakt i hele mitt liv.
Ja. Det er noe med den siste...
...den smaker alltid godt.
Brad.
Jeg fant ut hvem som kjøpte den altfor dyre sverd-saken din.
Det var ingen Saudi-prins.
Det var en gammel fyr som bor på en campingplass eller noe. Sprøtt.
Hvordan hadde han råd til det?
Må ha brukt sparepengene sine.
Herregud. Der har du det.
Det handler ikke om å ta en million dollar fra en milliardær.
Det handler om å ta den siste kjeksbiten fra en mann som ikke har noe.
Jeg ville ikke si "ikke noe".
Å ta spillernes siste dollar. Nei, siste penny.
Nei, siste brøkdel av en penny. Mikro-mikrotransaksjoner.
Vent, nanotransaksjoner. Ingen er trygge, uansett hvor fattige de er.
Det er derfor jeg gjør dette.
Takk, D-mannen.
Det var ikke budskapet.
Hvorfor kastet du den?
Jeg spiser ikke den dritten.
Du tok den ut av søpla.
Ja visst... sjef.
-Takk, Jo. -Bare hyggelig.
Se på deg. Hvor har du vært?
Kvalte du noen til døde?
Vet du hva, Lou?
Si alt pisspreiket du vil.
For ingenting kan ødelegge dagen for meg.
Herregud!
Jeg har nettopp vært ute og spilt noen av de gamle favorittspillene mine
i en ekte spillehall.
Dere vet at jeg elsker de nye greiene,
men noen ganger må man tilbake til klassikerne
for virkelig å forstå hva de betyr for deg.
La oss gå tilbake til Skyggeulvens fangehull, hva?
Jeg tar også imot ønsker om spell-komboer.
Skriv til meg på chatten.
KOMMENTAR!
"Nok en fake gamer-jente."
Ok, jeg skal bare ignorere haterne.
Ha det, hatere.
"Denne bitchen jobber for Mythic Quest."
Hva skjer?
Hvorfor blir chatten hennes spammet av troll?
Folkens, jeg er ingen fake gamer.
Jeg elsker dataspill mer enn noe annet.
De har pekt ut jenta di som en forfalskning. Hun er ferdig.
Ok, det der er bare grovt og rasistisk. Kysser du mora di med den munnen?
Godt at ingenting kan ødelegge dagen for deg.
RESERVERT PARKERING
Kommer du?
Nei.
Har du bare tenkt å sitte i bilen som et barn?
Jeg skal vel det.
Jeg er glad for at jeg skal til Cold Alliance,
for der vil jeg i det minste bli hørt, og de vil oppfylle visjonen min.
Og kanskje de må kjøre den gjennom en algoritme,
men i det minste kommer jeg ikke til å få utslett
og ha vondt i magen
og lure på hvilke syke greier dette stedet vil finne på neste gang.
Hei, Dan-the-man.
Det er Poppy, den kreative lederen.
Hva skjer? Kan knapt vente med å se deg om noen uker.
Hør her, Poppy, jeg tror ikke dette vil funke.
Jeg har stor respekt for talentet ditt,
men jeg er redd det kunstneriske temperamentet ditt ikke passer hos oss.
Nei. Nei, for jeg er faktisk ikke...
...så kunstnerisk.
Enkelte kaller meg en mekaniker.
Jeg er faktisk... Jeg er veldig nøktern.
Du må stole på meg, Dan. Jeg er...
Jeg er den forstandige her borte.
Jeg beklager, Poppy. Ha det.
Faen.
-Hei, Pop. -Herregud.
Jeg hørte alt. Så synd.
Vel, ses der inne.
Jeg møtte den kinesiske kjæresten hans.
Det er skikkelig rasistisk, mamma.
Med mindre hun faktisk var kinesisk, men som jeg kjenner deg, var hun ikke det.
Nevnte du at jeg treffer andre?
Ja. Midt oppi møtet med en far jeg knapt kjenner,
nevnte jeg at du blir knulla av tilfeldige typer.
Fy fader, jeg gleder meg til jeg får førerkort.
Har du lyst på kyllingnuggets, vennen?
Ja.
Jeg også.
Tekst: Sissel Drag