TAKTILIKA
Sveikas, Ajanai.
Labas, Deina.
Čia tavo kita grandiozinė idėja?
Ne.
Jei atvirai, tai apskritai trukdo man galvoti.
Ką jūs, bičiuliai?
Pope, kas čia?
Lipnus lapelis.
Ne, ne lapelis. Tai - skausmas akims,
kaskart negaliu net… Kaskart, kai pasisuku,
matau prieš akis tą nesąmonę. Ne.
Man nusispjaut.
Lipnūs lapeliai yra mano sistemos dalis.
Taip aš prisimenu savo grandiozines idėjas, nes aš…
Nežinau, ar girdėjot, bet dabar ir aš turiu grandiozinių idėjų.
Tikrai?
Ką reiškia „taktilika“?
Gal neturi darbo?
Pasakysiu tau taip. Tai - senamadiška, Pope.
- Teisingai? - Atgyvena.
Atgyvena?
- Tai - atgyvena. - Tu nežinai, ką tai reiškia.
- Ir tu atgyvena. - Ką reiškia „atgyvena“?
Beveik tą patį, ką „senamadiška“.
Ačiū.
Apie bendravimo ypatumus pasikalbėsim plačiau,
bet pirma sutvarkykim šitą reikalą.
Kodėl negali, kaip visi normalūs žmonės,
užsirašinėti pastabas į telefoną?
Negaliu, nes, kaip visi normalūs žmonės, jau seniai pamečiau telefoną,
todėl tie, kam manęs reikia, skambina Deinai.
Kad tau niekas neskambina. Žiauru.
Todėl, kad ji - atgyvena, teisingai?
- Kaip pirštu į akį. - Ačiū.
Apsieisim be tavo nuomonės, aišku?
Gerai, žinai, ką? Jei net neprisimeni, ką tai reiškia,
tavo sistema - niekam tikusi.
Aišku. Tiek to. Gerai,
jei jau prakalbome apie niekam tikusias sistemas,
norėčiau išsiaiškinti dėl oro kondicionavimo.
- O ką? Kas su juo negerai? - Čia labai šalta.
Pope, kiek kartų galiu kartoti?
Parinkau šią labai konkrečią temperatūrą,
kad būtų optimizuota smegenų veikla ir drėgmės išlaikymas.
Kurių galų man reikalingas drėgmės išlaikymas?
- Nežinau. Paklausk savo raukšlelių. - Ką tai…
Ar žiūrėdama į veidrodį nematai, kokia sausa tavo oda?
Pope, tu geri per mažai vandens.
Čiulpinukuose yra pakankamai sulčių.
Tau reikia ne sulčių. Tau reikia vandens.
Deina, gali pareikšti savo nuomonę? Čia per šalta, tiesa?
Kad ir kaip nenorėčiau su ja sutikti, bet čia tikrai labai šalta.
Du prieš vieną. Kas iš mūsų atgyvena, biče?
Gerai, temperatūrą biure nustatysiu aš.
Norėčiau maždaug 20-25 laipsnių.
- Ne. Nedaryk to. - Maždaug. Gal 22 laipsnių?
Tu tyčiojiesi iš manęs ir…
Biuro sistema, nustatyk 22 laipsnius pagal Celsijų.
Nustatau.
Per karšta.
Visiška degradacija.
Apie ką tu?
Mano IQ - 132.
Kalėjime jau po kelių dienų tapau įtakingos Italijos gaujos
konsultantu.
O dabar pilu kavą Reičelei, suaugusiai moteriai su kombinezonu,
į jos ypatingąjį puodelį su užrašu „miela katytė“.
Verčiau būčiau likęs kalėjime.
- Dabar jau būčiau tapęs gaujos baronu. - Pažiūrėk iš kitos pusės.
Žinoma, pavienės užduotys gal ir menkos, bet mes abu atliekame svarbų darbą.
Aš labai didžiuojuosi žinodama, kad padedu įtakingam žmogui,
kuris vykdo sudėtingas užduotis.
Dirbkit toliau.
Labas.
Gerai. Labai gerai.
Gerai, nenoriu kelti darbuotojų panikos, bet mes turime žiurkę.
Įdomu.
Taip. Džo, pasirūpink ja, gerai?
- Pasisekė. - Bus padaryta.
- Kuriame skyriuje ta žiurkė dirba? - Ką? Ne.
Tai - tikra žiurkė. Tipo, mano kabinete.
Kaltini mane? Niekada tavęs neišduočiau.
Būtent taip žiurkė ir pasakytų.
Ką? Ne. Žmonės, ne. Kalbu apie gyvūną.
Mums reikia kenkėjų naikintojų.
Supratau. Tas bjaurus išdavikiškas gyvūnas neturi gyventi.
- Ne. - Deividai,
jei nori, kad kas nors išspręstų tavo problemą,
kreipkis į tą, kuris sėdėjo kalėjime.
- Liaukis. - Aš tai žinau, kaip sutvarkyt žiurkę.
Antraip tau teks dirbti su žiurke.
Liaukis!
Pradėsiu pokalbį iš naujo. Kalbu apie pelę, aišku?
Mažą pūkuotą graužiką su uodega, kuris laksto mano kabinete. Pats mačiau.
Žinot, ką? Tuojau nupiešiu tą bjaurybę.
Atsiprašau. Atleisk.
Pasistengsiu nupiešt aiškiai ir suprantamai, gerai?
Su keturiomis kojytėmis.
Tai va. Gali juo pasirūpinti?
Ir parašyk žinutę, kai baigsi. Padirbėsiu lauke, gerai?
Ne todėl, kad bijau pelių.
Visad norėjau tai padaryti. Padirbėti gryname ore,
nes šiandien - tokia puiki diena. Nuostabi.
Lauke - 32 laipsniai karščio.
Esu iš Arizonos, Džo. Tai visai nekaršta.
Praėjusią savaitę buvo 28 laipsniai, o tu vos nenualpai.
Visą dieną laikiau šaldytus žirnelius tau ant sprando.
Pagauk tą sumautą žiurkę, gerai?
Va čia tai degradacija.
Vienintelis žemesnis darbas už žiurkių gaudytoją - vietos naujienų reporteris.
Bet koks mulkis tą gali.
Galiu pasiginčyti.
Ar medžioji tikrą žiurkę, ar metaforinę,
principai yra tie patys.
Žiurkės yra klastingos. Išgyvenimo ekspertės.
Jos pasirodo tik tamsoje,
tad norint jas pagauti, reikia itin veiksmingų spąstų.
Taip. Esam būtent tie žmonės, kurie gali atlikti šią delikačią užduotį.
Pagaukim tą žiurkę.
Deividas sakė veikti diskretiškai. Darbuotojai neturi žinoti, ką mes darome.
Visi, išeikit! Tučtuojau! Ir nesiruošiu jums aiškinti, kodėl!
Marš iš čia!
Čia dabar!
Ko tau?
Vėl įjungei oro kondicionierių?
Nė pirštu jo neliečiau.
Tada iš kur čia tas vėjas?
Užprogramavau švelnų vėjelį.
Mūsų biuras yra 3-ios kartos interneto lygio,
jis sugeba prisitaikyti prie mažiausių mikroklimato pokyčių.
Ar tai - ne oro kondicionavimas?
Na, aš tikrai nekondicionuoju oro.
Aš tik judinu jį skirtingomis kryptimis.
Vietoj vėjelio, pavyzdžiui, galiu užprogramuoti skersvėjį. Nori?
- Ne. Nieko aš nenoriu. - O gal vėjo šuorą?
Biuro sistema, šuorą.
Šuoras.
Tu mane erzini?
Ne, aš tik stengiuosi surasti kompromisą.
Ką gi, gerai, šitaip dirbti aš negaliu.
Aš irgi.
Nori pasakyt, kad tu dirbi?
Aš čia kuriu žaidimą nuo nulio, o tu, supranti,
skrajoji ir makaluoji rankomis metavisatoje.
Tai, kad visą dieną nesėdžiu prie stalo ir nespoksau į monitorių,
nereiškia, kad nedirbu.
Stengiuosi užtikrinti „GrimPop“ ateitį,
o tai daryti tokioje aplinkoje - tiesiog neįmanoma.
Tavo smegenys nedirba, jei oras nėra toks šaltas,
kad pro džemperį ima matytis mano speneliai?
Kuo čia dėti tavo speneliai? Ir kas tas „džemperis“?
- Džemperis. - „Džemperis“?
Džemperis. Mano džemperis.
- Kas tas „džemperis“? - Džemperis!
- Nesuprantu, apie ką čia kalbi. - Džemperis!
- Ko? - Gali mane palaikyti?
- Šitaip dirbti neįmanoma. - Palaikyk mane, gerai?
- Palaikyk mane. Šitaip dirbti neįmanoma. - Aš negaliu šitaip dirbti.
- Akivaizdu, kad visi negalime. - Mes…
Taip tai kaip?
- Na, tas vėjelis. Vėjelis. - Taip…
Jis užprogramavo vėjelį,
kuris trukdo mums dirbti.
Dabar jūs trukdote man.
- Liaukis! - Matai? Ką ir norėjau pasakyt.
- Negali nors kartą man pritarti? - Ne.
- Esam moterys. Moterų bendrystė. - Šitaip negalima!
- Tu. Aš. - Negali daryt įtakos teisėjai.
Aš jums ne teisėja. Aišku?
Ir palikit mane ramybėje.
Aš dirbu su „Playpen“!
Ką ir jūs turėtumėte daryti.
- Taip. - Taip.
- Tai… Taip.
Taip. Tą ir sakiau.
- Gerai, puiku. Ačiū. - Tą ir bandau daryti.
- Ačiū. - Ačiū, Deina.
- Kadangi iki galo neišsiaiškinom… - Taip. Neišsiaiškinom.
…vėjelis lieka.
Pasilik tą sumautą vėjelį.
Biuro sistema, sumažink apšvietimą 70 proc.
Temdau.
Pala. Kas čia dabar?
Ryškioje šviesoje man sunku įžiūrėti ekraną.
Pope, šviesa užprogramuota taip,
kad atitiktų mūsų paros ritmą.
Mes turime prisiderinti prie išorėje vykstančių ciklų.
Todėl padariau taip, kad kiekvieną dieną
šviesa reaguotų į saulės judėjimą dangumi.
Gerai, žinai, kas sėkmingai daro tą patį?
Sumauti langai.
- Biuro sistema, pašviesink. - Šviesinu.
- Biuro sistema, patamsink. - Temdau.
- Biuro sistema, pašviesink. - Šviesinu.
- Biuro sistema, patamsink. - Temdau.
- Biuro sistema, pašviesink. - Šviesinu.
- Biuro sistema, patamsink. - Temdau.
- Biuro sistema, pašviesink. - Šviesinu.
- Ne. Neklausyk jo… - Blyksniai! Ne, taip.
Ne, taip. Blyksniai.
- Šito tikrai nereikia. - Biuro sistema, sustok!
Sustoju.
- Biuro sistema, išjunk šviesą. - Išjungiu.
Taip. Visiškas vaikų žaidimas.
Dar geriau. Biuro sistema, įjunk šviesą.
Įjungiu.
Pala, kur ji dingo?
Biuro sistema, sugrąžink Deiną.
- Tikėjausi, kad suveiks. - Sekundės dalį ir aš taip galvojau.
Sveikas, Deividai. Ką čia darai?
Sveikutė. Tiesiog šiaip, čilinu.
Čilini?
Atrodai labai suprakaitavęs.
Karšta. Labai kaitri saulė.
Gal turi akinius nuo saulės, skrybėlę
ar kokį skėtį?
Ne. Nesuprantu, apie ką tu.
- Nesvarbu. Ką pati čia darai? - Negaliu dirbti biure.
Popė su Ajanu varo mane iš proto.
Jie amžinai ginčijasi
dėl kvailų smulkmenų.
Ir į savo ginčus įtraukia mane, lyg būčiau sumauta teisėja Džudė.
- Pagauni kampą? - Pagaunu.
Galiu taip sakyti?
- Gali, jei aš pirma pasakau. - Taip, logiška.
Visiškai neįmanoma dirbti.
Visas biuras skamba nuo jų šūdinų ginčų.
Patikėk, žinau.
Kartą jie ginčijosi dėl Ajano marškinėlių spalvos.
Vidury nakties sukvietė visą meno skyrių,
kad pasakytų, ar jie buvo tikrai juodi.
Čia dar nieko.
Kartą Ajanas pasakė: „Visais požiūriais“,
Popė jo vos neužkapojo ir išsitraukė žodyną.
- O Ajanas pasakė: „Aš… - …nesinaudoju žodynais.“
Ir kaip tai suprasti?
Nežinau. Esu matęs, kaip jis naudojasi žodynu.
- Jie abu - nepakenčiami. - Taip, tikrai.
Ką tu, Deividai? Žmogau. Atrodai suprakaitavęs.
Taip, Entoni, kodėl jūs ne darbe?
Tavo išprotėjusi asistentė išvarė mus iš biuro.
Todėl visi pabūsime lauke.
Žiūrėk, kad negautum saulės smūgio. Žiauriai karšta.
Pala, tai dabar biuras - tuščias?
Turbūt.
Daviau Džo užduotį.
Pas mus atsirado žiurkė.
Kas ji?
Nepradėk, gerai? Daugiau negaliu. Verčiau grįšiu į biurą.
- Jūs turite oro kondicionierių? - Taip.
Oro kondicionierius ir tuščias biuras? Aš su tavim.
Baigėsi dar viena diena.
Naktimis prasideda valytojo darbas,
nes biure nieko nelieka.
Taip, tik aš ir didelis tuščias biuras, pribarstytas maisto trupinių.
- Spąstai paspęsti. - Gerai.
Nesustok.
Taip, daugybė trupinių. Laimei, nesu per daug kruopštus,
kad juos sušluočiau.
Labai gerai.
Apsimesk kvailiu. Tegul jis galvoja, kad valdo situaciją.
Arba ji.
Bredai, kas?
Ji netoliese.
Stovėk ramiai. Tegul pasirodo.
Kodėl nusprendėme panaudoti humaniškus spąstus?
Noriu žiūrėti į jos mažytes akis, kai paleisiu į ją mirtiną šūvį.
- Ruošeisi ją nušauti? - Taip. O ką tu ruošeisi daryti?
Įmesti ją į kibirą vandens ir mėgautis žiūrint, kaip ji lėtai skęsta.
Ilgiuosi mūsų pokalbių.
- Kas čia vyksta? - Mus išaiškino. Velnias.
Labai ačiū, Deividai.
- Sveiki, bičiuliai. - Labas, Deina.
Tiek to, aš išeinu.
- Ką jūs čia darot? - Dabar - nieko. Sugadinai mūsų operaciją.
Jūsų operaciją?
Daviau tau paprastutę užduotį - surasti…
Žavinga.
Gerai, ji pasirodė, kai įjungė šviesą. Įdomu, kodėl?
- Kas dažniausiai motyvuoja? - Seksas, galia, godumas.
Būtent. Tik ši žiurkė vietoje skanių sausainių
pasirinko kėdės kamšalą.
Atsiprašau. Kodėl profiliuojat graužiką? Verčiau iškvieskit naikintojus.
Jų gali ir neprireikti. Panašu, ši žiurkė turi troškimą mirti.
Arba troškimą gyventi.
Manau, žinau, su kokia žiurke turime reikalą.
Ir žinau, kaip ją pagauti.
Tu čia stovėjai ir laukei,
- kol pasysiosiu? - Ne, šiaip jau aš…
- Tu šitiek ilgai sysiojai? - Jo.
Žmogau, stoviu čia jau 25 minutes.
O kiek laiko tu sysioji?
Tau reikia gerti daugiau vandens.
- Man gaila tavo inkstų. - Ko tu nori iš manęs?
Gerai. Pakalbėsim apie tai vėliau.
Klausyk, Pope, mane aplankė vizija.
Sugalvojau vieną dalyką, kuris, manau, bus geras kompromisas
ir nudžiugins mus abu.
Abejoju.
Nagi. Eime.
Fizinis kontaktas, akių kontaktas.
- Esi apsėstas kontakto. - Todėl, kad esu žmogus.
Gerai, susikaupk.
Sustok čia.
Ir atsimerk.
Išmetei mano darbo stalą?
Taip. Ir ne.
Štai, žiūrėk.
Tuojau parodysiu.
Vadinu tai…
našumo sekcija.
Neblogai?
Įsivaizduok pasaulį, kuriame kiekvienas darbuotojas
gali susikurti sau darbo erdvę,
bet uždarą, kuri neįsilieja į bendrą darbo erdvę.
Taip.
- Neblogai? - O Dieve.
Nuostabi mintis.
- Taip! - Aš sužavėta.
Tik pažvelk į tą stulbinantį visiškai naują dalyką, kurį sugalvojai.
Taip! Taip, manau, tai iš esmės pakeis žmonių darbo įpročius.
Taip. Tai reikėtų įdiegti visuose Amerikos biuruose.
Būtent taip ir galvojau.
Žinojau, kad tu suprasi.
- Man tiesiog nušvito protas. - Taip.
Puiku.
Tu išradai vienvietį kabinetą.
- Ne. - Taip.
Ne, tai - visai kas kita.
Kokia jo paskirtis?
Na, tai yra darbo vieta.
Ir kur ji yra?
Biuro viduryje.
O kokios formos?
- Kubo. - Tai yra kubas.
Vienvietis kabinetas. Tu išradai darbo kabinetą.
Po galais. Velnias.
Vienvietis kabinetas. Nuostabi inovatyvi idėja.
- Dėmesio, gimė naujas genijus! - Gana šaipytis iš manęs.
Bet nenusimink. Tik viena bloga idėja. Visiems pasitaiko.
- Aš neturiu blogų idėjų, aišku? - Aišku, kad turi. Taigi…
Aš jaučiuosi kaip priešiškoje darbo aplinkoje,
- o mano… - Ar aš kalta? Dabar jau aš kalta?
Negaliu normaliai galvoti, nes mano smegenys -
kaip kiaušinis be lukšto keptuvėje, visos suplaktos.
Trys skirtingi kiaušinių paruošimo būdai.
Reikia įkvėpt gryno oro.
Problema išspręsta.
- Kas čia? - Tavo žiurkė. Mes ją pagavom.
- Problema išspręsta. - Ne, neišspręsta.
- Prašiau ja pasirūpinti. - Taip ir padarėm.
Ne tavęs. Ne su tavim kalbu. Nė nežinau, kodėl esi čia.
Manau, visąlaik žinojai, kad be manęs čia neapsieis.
Nežinojau.
Nesvarbu, mes pergudravom tą suktą gyvūną
ir padarėm gražutį lizdelį, kad žiurkė atsivestų žiurkiukų.
Matai, aš supratau, kad ji laukiasi,
štai kodėl ji rinkosi kamšalą vietoje maisto.
Problema išspręsta.
Liaukis tai kartojęs. Aš nenorėjau vienos žiurkės. Kodėl turėčiau norėt 50?
Maniau, tu apsidžiaugsi.
Rimtai? Beprotystė. Deina.
- Deina. - Ko?
Gali jiems pasakyt, kad beprotystė, jei jie galvoja, kad noriu 50 žiurkių?
Aš nenoriu tame dalyvauti.
- Nužudytum besilaukiančią žiurkę, Deina? - Ne.
Ji jau susilaukė.
Teisingai. Jau susilaukė.
Deina, galėtum humanišku būdu atsikratyti šių žiurkių?
Bet tik taip, kad jos liktų negyvos.
Gali pasvajoti, Deividai.
Nagi. Aš nenoriu turėt reikalų su žiurkėmis.
- Pagauni kampą? - Deividai.
Taip. Tik jei tu pirma pasakai.
Gerai jau. Aš pats.
Ne, negaliu.
Ką gi, sėkmės su naujaisiais augintiniais.
Problema išspręsta.
Neišspręsta!
Norėtumėt gyventi Seritose?
Kvėpuoji grynu oru?
Prireikė keturių valandų gryno oro, kad pasijuokiau iš našumo sekcijos?
Atsiknisk.
Gerai.
Aš…
sumažinau patalpų temperatūrą,
- jei norėtum grįžti ir ką nors… - Kodėl nori atimt mano prerogatyvą?
Ką?
Aš įsivaizduoju. Tu įgyvendini.
Taip buvo visada, o dabar nori daryt ir tą, ir tą. Kodėl?
Aš nežinau. Aš taip negalvoju.
Nesąmonė. Sumauta melagė.
Nori, kad būtų tavo viršus. Klijuoji lipnius lapelius.
Šaipaisi iš manęs dėl grandiozinių idėjų.
- Tu labai gerai žinai, ką darai. - Aš tik dirbu savo darbą.
Tu dirbi mano darbą.
Gal todėl, kad tu jo nedirbi, bliamba?
- Tik nereikia. Prašau. - Taip.
Taip, atsiprašau, kad noriu truputį daugiau valdžios
biure, kuriame tavęs beveik nebūna.
Kai tik pasižiūriu, tavęs nėra.
Tai tu metavisatoje. Tai išeini su Deina.
Tai užsiimi velniai žino kuo.
Stengiausi tau padėti. Bet tu kaskart mane atstumi.
Taip, aš visada tave atstumiu.
Bet tu niekada neišeini.
Kas pasikeitė, Ajanai?
- Nežinau. - Žinai, ir dar kaip.
- Neži… - Žinai!
Todėl, kad šįkart tai bus mano žaidimas.
O tu nenori dirbti su mano žaidimu, taip?
Nenoriu.
Taip ir žinojau.
Taip ir žinojau, bliamba.
Pala. Pope.
Aš stengiausi. Prisiekiu.
Tikrai stengiausi. Aš…
Tipiškas tu, ar ne?
Pažadų daug, o ištesėto nė vieno.
- Nagi, Po… Nagi. - Ne.
Šūdas!
Sveika, Pope.
Kur Ajanas?
Nežinau. Ir žinoti nenoriu.
Aišku.
Grįžk prie darbo. Ir taip daug laiko praradom.
Čia taip tylu.
Išvertė Laima Banionienė