HAPTIČNO
Ej, Ian.
Ej, Dana.
Je to tvoja naslednja ideja?
Ne.
Pravzaprav mi to preprečuje, da bi sploh imel kakšno idejo.
Zdravo, kamerada.
Ej, Poppy, kaj je to?
Samolepilni listek.
Ne, bode v oči.
Vsakič, ko… Ne morem niti… Vsakič, ko se obrnem,
me spet povleče naravnost k temu sranju. Ne.
Smola. Samolepilni listki so del mojega sistema.
Tako si zapomnim svoje pomembne ideje, ker…
Ne vem, ali si slišal. Zdaj jih imam tudi jaz.
Aja?
Kaj pomeni haptično?
-Nimaš nobenega dela? -Poppy, veš, to je pasé.
-Ja? -Mimo.
Mimo?
-To je mimo. -Ne veš, kaj to pomeni.
-Tudi ti si. -Ne vem, kaj to pomeni.
Kot pasé, a manj staro.
Hvala.
Razložil ti bom izrazno mimiko, ampak najprej bova uredila tole.
Zakaj ne moreš kot normalna oseba zapisovati v mobilnik?
Ker sem ga kot normalna oseba že zdavnaj izgubila in zdaj klice zame sprejema Dana.
Nihče te ne kliče. Čista depra.
Ker je mimo, ne?
-Dobro si uporabil. -Hvala.
Lahko nehaš komentirati?
Če se ne moreš spomniti, kaj to pomeni, je tvoj sistem beden.
Dobro. Prav.
Če bova govorila o pokvarjenih sistemih, dajva tudi o klimi.
-Zakaj? -Tu je prava ledenica.
O tem sva že velikokrat govorila. To temperaturo sem izbral
za optimalno delovanje možganov in zadrževanje vlage.
Zakaj bi hotela zadrževati vlago?
-Ne vem, Vprašaj svoje gubice. -Kaj?
Ne vidiš suhe kože, ko se pogledaš v ogledalo? Premalo vode piješ.
Ves sok dobim iz trdih bombonov.
Ne rabiš soka. Vodo rabiš.
Dana, lahko pokomentiraš? Tu je premrzlo, ne?
Ne maram se strinjati z njo, ampak tu je ledenica.
Dve proti enemu. Kdo je mimo zdaj, mrha?
V redu, izbrala bom temperaturo za pisarno.
Nekaj okoli dvajset.
-Ne, ne počni tega. -Dvaindvajset?
Norčuješ se iz mene in…
Pisarna, nastavi temperaturo na dvaindvajset stopinj. Celzija.
Nastavljam.
Vroče je!
Grozno ponižujoče.
Kaj pa?
Moj inteligenčni količnik je 132.
V zaporu sem v nekaj dneh postal consigliere pomembne italijanske tolpe.
Zdaj pa Rachel, odrasli ženski v hlačah z naramnicami
nalivam kavo v njeno skodelico "kawaii neko".
OBOŽUJEM ANIME
Moral bi ostati v zaporu.
-Zdaj bi bil že don. -Ne razmišljaj tako.
Posamezne naloge so preproste, a opravljava pomembno delo.
Zelo ponosna sem, da pomagam vplivnemu človeku z velikimi dosežki.
Nazaj na delo.
Ej.
Fino. Dobro je videti.
Nočem strašiti zaposlenih, ampak med nami je podgana.
Zanimivo.
Ja. Jo, odstrani jo, prav?
-Srečnica. -Velja.
-Na katerem oddelku dela? -Kaj? Ne.
Prava podgana je. V moji pisarni.
-Mene obtožuješ? Ne bi te izdala. -To bi rekla podgana.
Kaj? Ne. O živali govorim.
Deratizatorja rabimo.
Razumem. Ta umazana podla žival ne sme živeti.
-Nak. -David,
za rešitev te težave se obrni na bivšega zapornika.
-Nehaj. -Znam s podganami.
-A morda boš moral uporabiti kačo. -Nehaj!
Znova bom začel ta pogovor. Miš je, prav?
Po moji pisarni drobenclja majhen kosmat glodavec z repom. Videl sem ga.
Vesta kaj? Narisal ga bom.
Oprosti.
Tako bo vse jasno, ne?
Štiri noge ima.
No, lahko to urediš?
Sporoči, ko boš končala. Zunaj bom delal. Prav?
Pa ne, ker bi se bal miši.
Ne, to bi itak naredil. Zunaj bom delal,
ker je preprosto… Danes je krasen dan. Lep.
Zunaj je 32 stopinj.
Iz Arizone sem, Jo. To ni preveč vroče.
Pri 28 si skoraj omedlel. Z zamrznjenim grahom sem te hladila.
Samo preklemano podgano ujemi.
To je ponižujoče.
Samo še krajevni dopisnik je niže od lovilca podgan. To zmore vsak bedak.
Ne strinjam se.
Načela pri lovu dobesedne in metaforične podgane so enaka.
Podgane so zvite mojstrice preživetja. Izrabljajo zavetje teme.
Ujameš jih lahko le v popolno past.
Ja. Za to kočljivo nalogo sva kot nalašč.
Ujemiva podgano.
David je zahteval diskretnost. Da kdo ne izve, kaj počneva.
Vsi odidite. Takoj! Ne boste izvedeli razloga.
Ajde!
Kaj hudiča?
Ej, Ian!
Kaj je?
-Si spet prižgal klimo? -Ne, nisem se je dotaknil.
Zakaj potem čutim piš?
Ker sem sprogramiral lahno sapico.
Pisarna temelji na Web3,
zato se lahko prilagodi majhnim spremembam v mikroklimi.
-In to ni klimatsko hlajenje? -Nisem klimatiziral zraka.
Samo drugače ga premikam.
Namesto na sapico lahko nastavim na prepih. Bi ti bilo to všeč?
-Ne. Niti najmanj. -Kaj pa sunkovit veter?
-Pisarna, sunkovit veter. -Sunkovit veter.
Me zafrkavaš?
Ne, samo kompromis bi rad poiskal.
-Dobro. Tako ne morem delati. -Jaz tudi ne.
Ampak ti v resnici ne delaš, ne?
Jaz vso igro gradim od začetka. Ti pa…
Stopicljaš in si ga v metasvetu mečeš na roke.
Če ne sedim ves dan za mizo in buljim v zaslon, še ne pomeni, da ne delam.
Grimpop skušam potisniti v prihodnost, v tem okolju pa tega ne morem.
Možgani ti ne delajo, dokler zrak ni tako mrzel,
-da mi bodo bradavičke pretrgale žemper? -Zakaj omenjaš bradavičke? Kaj je žemper?
-Sviter! -Sviter?
Moj sviter.
-Kaj je sviter? -Sviter!
-Ne vem, o čem govoriš. -Sviter!
Dana.
-Dana. -Dana.
Dana.
-Kaj je? -Ej, me lahko podpreš?
-Tako ne moreva delati. -Podpri me.
-Mene daj. Tako ne morem delati. -Ne.
-Očitno je, da ne gre. -Mi.
Delati kako?
-No, sapica. Sapica. -Ja.
Ustvaril je sapico… In zdaj nas vse neznosno moti.
Ta hip ti motiš mene.
-Daj no! -No? O tem ti govorim.
-Potegni z mano. -Ne.
-Ženski sva. -Tega ne moreš početi.
-Ti. Jaz. -Na sodnico vplivaš.
Nisem sodnica. Prav?
Pustita me že pri miru.
Playpenu se posvečam!
Tudi vidva bi se mu morala.
-Ja. -Ja.
-To… Ja.
Ja. To sem mislila.
-Okej, kul. Hvala. -To poskušam početi.
-Hvala. -Hvala, Dana.
-To je bilo očitno nedorečeno… -Ja. Očitno.
Zato sapica ostaja.
Prav, ohrani butasto sapico. Pisarna, zatemni na 70 %.
Zatemnjujem.
Čakaj. Kaj je to?
Zaradi močnih luči težko gledam na zaslon.
Poppy… Luči so programirane v skladu z našim cirkadianim ritmom.
Uskladiti se moramo z zunanjimi cikli.
Zato sem luči zasnoval tako, da posnemajo
pot sonca čez nebo na katerikoli dan.
Veš, kaj je še zasnovano za to?
Jebena okna.
-Pisarna, svetleje. -Svetlim.
-Pisarna, zatemni. -Temnim.
-Pisarna, svetleje. -Svetlim.
-Pisarna, zatemni. -Temnim.
-Pisarna, svetleje. -Svetlim.
-Pisarna, zatemni. -Temnim.
-Pisarna, svetleje. -Svetlim.
-Ne, ne poslušaj ga. -Vklopi stroboskop.
Ja. Prižgi stroboskop.
-Pretiravaš. -Pisarna, nehaj!
Ustavljam.
-Pisarna, pogasi luči. -Ugašam.
Dobro. To je otročje.
Ja, resno. Pisarna, prižgi luči.
-Luči prižgane. -Čakaj, kam je šla?
Pisarna, pripelji Dano nazaj.
-Mislila sem, da bo delovalo. -Jaz za hip tudi.
Ej, David. Zakaj si zunaj?
Ej. Samo malo sem se šel ohladit.
-Ohladit? -Ja.
-Ves si premočen. -Ja. Vroče je. Močno sonce.
Imaš mogoče sončna očala, klobuk ali parazol?
Ne. Ne vem, kaj je to.
-Ni važno. Kaj počneš? -V pisarni ne morem delati.
Poppy in Ian me spravljata ob živce. Prepirata se o nepomembnih rečeh.
In me vpletata, kot da sem sodnica Judy.
-Štekaš? -Štekam.
Smem to reči?
-Ja, če prva rečem jaz. -Logično.
Ničesar ne morem narediti.
Vso pisarno zastrupljata s svojim pričkanjem.
Vem, verjemi. Enkrat sta se prepirala o barvi Ianove majice.
Sredi noči sta na kreativnem oddelku razglabljala, ali je res črna.
To ni nič.
Ian je nekoč rekel: "V vseh mogočih ozirih."
Poppy mu je to grozno očitala, nato pa privlekla slovar.
-In Ian je rekel: "Ne… -…uporabljam slovarjev."
-Kaj sploh to pomeni? -Ne vem. Videl sem ga s slovarjem.
-Grozna sta. -Ja, res je.
Ojla, David, stari. Ves preznojen si.
Anthony, zakaj ne delaš?
Tvoja zmešana tajnica nas je napodila ven.
Zato smo zdaj vsi tukaj.
Tak si, kot da te je kap.
Kaj, vsa pisarna je prazna?
Očitno.
Jo sem dal eno zadolžitev. Podgano imamo.
Kdo izdaja?
Nehaj. Ne morem o tem. Nazaj v pisarno moram.
-Čakaj, je klimatizirana? -Ja.
Klima in prazna pisarna? S tabo grem.
Pa je minil še en dan.
Čistilčevo delo se seveda začne zvečer, ker takrat drugi odidejo.
Ja, samo jaz in velika prazna pisarna, polna drobtin.
-Past je nastavljena. -Fino.
Nadaljuj.
Ja, veliko drobtin. Na srečo nimam delovnega etosa in jih ne bom pospravil.
Lepo.
Delaj se neumnega. Naj misli, da je glavni on.
Ali ona.
Brad? Kaj je to?
Blizu je.
Ostani miren. Naj on pride do naju.
Zakaj sva izbrala humano past?
Ker mu hočem gledati v okrogle očke, ko ga bom ubila.
-Ustrelila ga boš? -Ja. Kaj si načrtoval ti?
Utapljanje v vedru, da bi ga lahko zasmehovala.
Pogrešam te pogovore.
-Kaj se dogaja? -Odkrili so naju. Pišuka.
Res hvala, David.
-Živjo. -Živjo, Dana.
Dobro, grem.
-Kaj počneta? -Nič. Zašuštral si najino akcijo.
Vajino akcijo?
Rekel sem vama samo, da poiščita…
Osupljivo.
Prišla je ob prižganih lučeh. Zakaj?
-Zakaj? -Zaradi seksa, moči, pohlepa.
Ja. Le da ta podgana raje krade peno iz stola,
namesto da bi grizla piškot.
Zakaj profiliramo glodavca? Pokličimo deratizatorja.
Ni treba. Ta podgana razmišlja o smrti.
Ali pa o novem življenju.
Vem, za kakšno podgano gre.
In kako jo ujeti.
-Ej. -Si čakal tukaj,
-da se bom polulala? -Ne, veš…
-Ves ta čas si lulala? -Ja.
Stara, 25 minut si bila notri.
Kako dolgo lulaš ti?
Več vode moraš piti.
-Tvoje ledvice se mi smilijo. -Kaj bi rad?
Dobro. Bova pozneje o tem.
Ampak poslušaj, Poppy. Videl sem.
Razvijam nekaj, kar se mi zdi idealen kompromis. Oba bo zelo osrečil.
Dvomim.
Pridi, greva.
Telesni stik, pogled.
-Obseden si s stiki. -Ja, človek sem.
Zdaj pa se zberi.
Ustavi se.
In odpri oči.
-Moje mize si se znebil? -Ja. In ne.
Poglej.
Naj ti pokažem.
To imenujem…
Učinkovita kapsula.
Kulsko, ne?
Predstavljaj si svet, v katerem lahko vsak zaposleni
ustvari samosvoj delovni prostor,
ampak zamejen tako, da ne sega v skupne prostore.
Ja.
-Superca, ne? -O bog.
Genialno.
-Ja! -Navdušena sem.
Res si se domislil nekaj povsem novega.
Ja! To bo korenito spremenilo način dela.
Ja. To bi morali postaviti v vsako ameriško pisarno.
Točno to. Vedel sem, da boš poštekala.
-Kar prešinilo me je. -Ja.
Super. Izumil si pisarno s predelnimi stenami.
-Ne. -Ja.
Ne, ni to.
Ampak kaj počne?
Hja, delovna postaja je.
In kje je?
Sredi pisarne.
Je ločena od drugih?
-S stenami. -Predelnimi.
Pisarna s predelnimi stenami. To si iznašel.
Prekleto. Hudirja.
Pisarna s predelnimi stenami. Res sveža ideja.
-Pridite pogledat genija! -Nehaj se mi posmehovati.
Ej, kar mirno. Ena slaba ideja. Se zgodi.
-Nimam slabih idej, prav? -Očitno jih imaš.
Občutek imam, da sem v sovražnem okolju
-in moj… -O, jaz sem kriva? To praviš?
Ne morem razmišljati, ker imam možgane kot poširano umešano jajce na oko!
To so tri priprave jajca.
Na zrak moram.
Težava rešena.
-Kaj je to? -Tvoja podgana. Ujeta.
-Problem rešen. -Ne, ni.
-Poskrbeti bi morala zanjo. -In sva.
Ne ti. Nisem govoril s tabo. Zakaj si tu?
Ves čas si vedel, da se bom vpletel.
Nisem.
No, to zvito žival sva prelisičila in ji uredila gnezdece za mladičke.
Ugotovila sem, da je breja. Zato je kradla peno, ne hrane.
Problem rešen.
Nehaj. Niti ene podgane nisem hotel. Zakaj bi jih hotel 50?
-Mislila sem, da boš vesel. -Res? To je noro. Dana.
Dana.
-Dana. -Kaj je?
Povej, da je noro misliti, da hočem 50 podgan.
Pri tem nočem sodelovati.
-Dana, bi ubila brejo podgano? -Ne.
Ni več breja.
Saj res. Ni več breja.
Dana, bi se humano znebila teh podgan? Ampak bodi temeljita.
Jebenti, David, ne.
Daj no. Nočem se ubadati z njimi.
-Štekaš? -David.
Ja. Le če najprej rečeš ti.
Dobro. Bom jaz.
Ne bom.
Uživaj v svojih novih ljubljenkah.
Problem rešen.
Ni rešen!
Bi živeli v Cerritosu?
Zrak, a?
Več ur ga rabiš, ker sem se posmehovala tvoji kapsuli?
Zaveži.
Prav.
No…
-Znižala sem temperaturo, če hočeš… -Zakaj mi skačeš v zelnik?
Kaj?
Jaz snujem, ti gradiš.
Vedno je bilo tako. Zdaj poskušaš početi oboje. Zakaj?
Ne vem. Nisem razmišljala s tega zornega kota.
Nakladaš. Usrana lažnivka si.
Širiš svoj vpliv. Lepiš svoje samolepilne listke.
Posmehuješ se mi.
-Točno veš, kaj počneš. -Ja, opravljam svoje delo.
Moje delo opravljaš.
Mogoče, ker si odsoten in ga ne moreš opravljati.
-Lepo te prosim. -Ja.
Oprosti, ker hočem nekoliko več nadzora nad pisarno, v katero komaj kdaj stopiš.
Kadarkoli pogledam, te ni.
V metasvetu si. Ali pa kje z Dano. Počneš kdove kaj drugega, mater.
Poskušal sem ti pomagati. Pa me vsakič odženeš.
Saj te vedno!
Nikoli ne odideš. Kaj se je spremenilo, Ian?
-Na vem. -Pa veš.
-Ne vem. -Veš!
-Ne v… -Veš! Veš!
Ker je igra tokrat moja.
Ti pa nočeš razvijati moje igre, drži?
Ne.
Vedela sem.
Jebenti, vedela sem.
Poppy, čakaj. Poppy.
Poskušal sem. Prisežem.
Res. Samo…
Tipično zate.
Same obljube so te.
-Daj no, Po… -Ne.
Jebenti!
Ej, Poppy.
-Kje je Ian? -Ne vem in me ne briga.
Okej.
Vrni se na delo. Dovolj časa sva zapravili.
Zelo tihotno je tu.
Prevedla Polona Mertelj