HAPTIK
Hej, Ian.
Hej, Dana.
Är det din nästa stora idé?
Nej.
Det här hindrar mig faktiskt från att få några idéer alls.
Tjingeling!
Hej, Poppy, vad är det här?
Det är en post-it-lapp.
Inte alls. Det är en skamfläck,
och varje gång jag… Jag kan inte ens… Varje gång jag vänder mig om,
dras jag tillbaka till det här. Nej.
Så tråkigt, då.
Post-it-lappar ingår i mitt system.
Det är så jag minns mina stora idéer, för jag…
Du kanske inte har hört, men jag har också stora idéer nu.
Verkligen?
Vad betyder "haptik"?
Borde inte du jobba?
Vet du vad, det här är bläng, Poppy.
-Visst? -Knorpigt.
Knorpigt?
-Det är knorpigt. -Du vet inte vad det betyder.
-Du är också knorpig. -Vad betyder det?
Som "bläng" men inte lika gammalt.
Tack?
Vi ska gå en kurs i sociala signaler,
men först ska vi ta itu med det här.
Kan du inte ta anteckningar som normala människor
och lägga in dem i mobilen?
Nej, för som en normal människa har jag tappat bort min mobil,
och Dana tar emot mina samtal.
Ingen ringer dig. Det är sjukt deprimerande.
För att hon är knorpig, va?
-Helt rätt. -Tack.
Kan du sluta hjälpa till?
Vet du vad? Om du inte ens minns vad det här betyder,
så suger ditt system.
Okej, då,
men om vi ska prata om dåliga system,
vill jag ta upp luftkonditioneringen.
-Vadå? Vad är det för fel? -Det är iskallt här.
Poppy, vi har pratat om det här.
Jag valde den här specifika temperaturen
för att optimera hjärnfunktionen och fuktnivån.
Varför i all världen ska jag optimera fuktnivån?
-Vet inte. Fråga dina ögonrynkor. -Vad…
När du tittar dig i spegeln, ser du inte torr hud?
Alltså, Poppy, du dricker för lite vatten.
Jag får all saft jag behöver av hårdgodis.
Du behöver inte saft, utan vatten.
Okej, Dana, hjälp mig. Visst är det för kallt här inne?
Jag vill ogärna hålla med henne, men det är svinkallt här inne.
Två mot en. Vem är knorpig nu, va?
Okej, jag ska välja temperatur här.
Jag tänker mig nåt mellan 21 och 26 grader.
-Nej. Gör inte så. -Tjugoen? Tjugotvå?
Du driver med mig, och…
Kontor, ställ in temperaturen på 22 grader Celsius.
Ställer in.
Det är så varmt.
Det är förnedrande.
Vad då?
Jag har ett IQ på 132.
I fängelset blev jag consigliere för ett framstående maffiagäng
på bara några dagar.
Nu serverar jag kaffe åt Rachel, en mogen kvinna som bär overall,
i hennes särskilda "kawaii neko"-mugg.
EN TJEJ SOM ÄLSKAR DJUR
Jag borde stannat i fängelse.
-Då hade jag varit don nu. -Se det inte så.
De enskilda uppgifterna må vara enkla, men våra jobb är väldigt viktiga.
Jag är stolt över att veta att jag assisterar en mäktig man
som utför mäktiga saker.
Fortsätt jobba.
Hej.
Bra. Det ser bra ut.
Okej, jag vill inte sprida panik, men vi har en råtta.
Intressant.
Ja. Jo, ta hand om den, är du snäll.
-Tur. -Anse det gjort.
-I vilken avdelning jobbar råttan? -Vadå? Nej.
Det är en riktig råtta. Typ, på mitt kontor.
Anklagar du mig? Jag skulle aldrig svika.
Precis så skulle en råtta säga.
Va? Nej, hör ni. Jag pratar om ett djur.
Vi behöver en skadedjursbekämpare.
Uppfattat. Detta smutsiga, förrädiska odjur får inte leva.
-Nix. -David,
den som bäst kan lösa ditt problem
är en som suttit i fängelse.
-Sluta. -Jag kan ta hand om råttor.
Ironiskt nog behövs en mullvad.
Sluta!
Jag startar om samtalet. Det finns en mus.
En liten pälsklädd gnagare med svans kilar runt i mitt kontor. Jag såg den.
Alltså, jag ska rita den rackarn.
Ursäkta mig.
För att göra det tydligt.
Den här har fyra ben.
Så, kan ni ta hand om den, tack?
Och sms:a mig när ni är klara. Jag ska jobba där ute. Okej?
Inte för att jag är rädd för musen.
Nej, jag tänkte göra det ändå. Jobba där ute,
för det är en sån… fin dag. Härlig.
Det är 32 grader varmt.
Jag är från Arizona, Jo. Det är inte så varmt.
Du svimmade nästan när det var 28 grader.
Jag höll djupfrysta ärtor på din nacke.
Fixa bara den jädra råttan. Okej?
Det här är förnedrande.
Det enda som är lägre än en råttfångare är en lokalreporter.
Det klarar vilken idiot som helst.
Jag håller inte med.
Vare sig man jagar en bokstavlig eller metaforisk råtta
är principen densamma.
Råttor är sluga. Överlevnadsexperter.
De rör sig i skydd av mörkret,
och för att fånga dem behövs den perfekta fällan.
Ja. Vi är just de rätta för det här känsliga uppdraget.
Nu ska vi fånga en råtta.
Vi skulle vara diskreta. De anställda får inte veta vad vi gör.
Ut härifrån, allihop! Nu! Vi anger inget skäl.
Ut!
Vad tusan?
Hallå! Ian!
Vad är det?
Har du satt på luftkonditioneringen?
Nej, inte alls.
Så varför blåser det runt öronen?
Jaha, för att jag programmerade en svag bris.
Eftersom kontoret är Web3
kan det justera smärre förändringar i mikroklimatet.
Är inte det luftkonditionering?
Jag har ju inte konditionerat luften alls.
Jag har bara flyttat omkring den på ett annat sätt.
Jag kan programmera blåst istället för bris. Hur vore det?
-Nej. Det gillar jag inte alls. -Eller vindkast?
Kontor, vindkast.
Vindkast.
Jävlas du med mig?
Nej, jag försöker bara hitta en kompromiss.
Okej, jag kan inte jobba så här.
Inte jag heller.
Men du jobbar ju egentligen inte, eller hur?
Jag bygger ett helt spel från noll, och du
går fram och tillbaka och smeker dig själv i metaversum.
Att jag inte sitter och stirrar på en bildskärm hela dagarna
betyder inte att jag inte jobbar.
Jag försöker göra GrimPop till ett namn i framtiden,
och det går inte i den här miljön.
Jaså, din hjärna kan inte fungera om det inte är så kallt här inne
att mina bröstvårtor syns genom jumpern?
Varför pratar vi om dina bröstvårtor? Och vad är en "jumper"?
-En jumper. -En jumper?
En jumper. Min jumper.
-Vad är en "jumper"? -En jumper!
-Jag vet inte vad du pratar om. -En jumper!
Dana. Dana.
Dana. Dana. Dana.
-Dana. Dana. Dana. -Dana. Dana. Dana.
Dana. Dana.
-Vad är det? -Hej, stötta mig är du snäll.
-Vi kan inte jobba så här. -Stötta mig.
-Stötta mig. Vi kan inte jobba så här. -Inte jag heller.
-Ingen av oss kan jobba så här. -Vi…
Jobba hur?
-Alltså, blåsten. -Ja…
Han skapade blåst…
…och den distraherar oss som fan.
Ni distraherar mig just nu.
-Kom igen! -Det är ju det jag menar.
-Stötta mig för en gångs skull! -Nej.
-Vi är kvinnorna. Kvinnoteamet. -Sluta!
-Du. Jag. -Påverka inte domaren.
Jag är inte domaren. Okej?
Var snälla och lämna mig i fred.
Jag försöker jobba på Playpen!
Vilket ni också borde göra just nu.
-Ja. -Ja.
-Det är vad… Ja.
Precis vad jag tänkte säga.
-Okej, bra. Tack. -Jag har försökt göra det.
-Tack. -Tack, Dana.
-Det där var oklart… -Absolut. Oklart.
…så brisen kvarstår.
Okej, behåll din dumma bris.
Kontor, dämpa belysningen till 70 procent.
Dämpar.
Vänta. Vad är det där?
Jag kan inte läsa på bildskärmen med starkt ljus här inne.
Poppy, lyset är programmerat att överensstämma
med vår dygnsrytm.
Vi måste inrätta oss själva efter cyklerna utanför oss själva.
Därför har jag programmerat lyset att efterlikna
solens gång över himlen varje given dag.
Okej, gissa vad mer som är programmerat att göra det?
Fönster, för fan.
-Kontor, öka ljusstyrkan. -Ökar.
-Kontor, dämpa lyset. -Dämpar.
-Kontor, öka. -Ökar.
-Kontor, dämpa. -Dämpar.
-Kontor, öka. -Ökar.
-Kontor, dämpa. -Dämpar.
-Kontor, öka. -Ökar.
-Lyssna inte på hans… -Kör stroboskop. Jo.
Jo. Stroboskop på.
-Det här är onödigt. -Kontor, sluta!
Slutar.
-Kontor, släck lyset. -Släcker.
Jaha. Det där är ju barnsligt.
Kom igen nu. Kontor, tänd lyset.
Tänder lyset.
Vänta, vart tog hon vägen?
Kontor, för hit Dana igen.
-Jag trodde att det skulle funka. -Jag med, för ett ögonblick.
Hej, David. Vad gör du här ute?
Hej. Du vet, jag bara chillar.
-Chillar? -Ja.
Du verkar jättesvettig.
Ja. Det är varmt. Solen är stark.
Har du solglasögon, en mössa
eller typ ett parasoll eller nåt?
Nej. Jag vet inte vad det är.
-Oviktigt. Vad gör du, då? -Jag kan inte jobba i vårt kontor.
Poppy och Ian gör mig galen.
De bråkar hela tiden
om löjliga, oviktiga saker.
Sen drar de in mig som nån jädra Judge Judy.
-Förstår du? -Ja, verkligen.
Får jag säga så?
-Om jag får säga det först. -Okej, det är logiskt.
Det är bokstavligen omöjligt att få nåt gjort.
De tar över hela vårt kontor med det där larvet.
Tro mig, jag vet.
En gång grälade de om färgen på Ians t-shirt.
De tog dit konstavdelningen mitt i natten
för att avgöra om den var helsvart.
Det var väl inget.
En gång sa Ian: "I aktiv mening",
och Poppy trackade honom så att de tog fram ett lexikon.
-Och Ian sa: "Jag… -…kör inte med lexikon."
Vad menar han egentligen?
Vet inte. Jag har sett honom med lexikon.
-De är skitjobbiga. -Ja, verkligen.
Läget, David? Du verkar väldigt svettig.
Ja, Anthony, varför är du inte på jobbet?
Din galna assistent kastade ut oss allihop.
Nu hänger vi här ute allihop.
Du verkar ha fått en stroke. Det ser galet ut.
Vänta, är hela kontoret tomt?
Jag antar det.
Jag gav Jo en uppgift.
Vi har en råtta här.
Vem är det?
Snälla. Jag orkar inte med det här. Jag måste tillbaka till kontoret.
-Vänta, har ni luftkonditionering? -Ja.
Och ett tomt kontor? Jag följer med dig.
Ännu en dag över.
Fast det är på kvällen som städarens jobb börjar,
för då är alla andra borta.
Ja, bara jag och ett stort, tomt kontor fullt av smulor.
-Fällan är gillrad. -Bra.
Fortsätt framåt.
Jag ser en massa smulor här. Tyvärr saknar jag yrkesstolthet
nog att sopa upp dem.
Bra.
Spela dum. Låt honom tro att han bestämmer.
Eller hon.
Brad? Vad är det?
Den är nära.
Var lugn. Låt den komma till oss.
Varför valde vi en human fälla?
För jag vill se den i råttögonen när jag levererar dödsskottet.
-Tänker du skjuta den? -Ja. Vad tänkte du?
Sakta sänka ner den i en hink, så vi kan håna den medan den drunknar.
Jag saknar såna här samtal.
-Vad pågår? -Vi är avslöjade. Tusan.
Tack så mycket, David.
-Hejsan. -Hej, Dana.
Okej, jag går.
-Vad gör ni två? -Inget längre. Ni förstörde vår operation.
Er operation?
Jag gav dig en enkel uppgift, att leta efter…
Fascinerande.
Så den kom fram när lyset var på. Varför?
-Varför nån nåt överhuvudtaget? -Sex, pengar, habegär.
Just det. Men den här råttan valde att ta skum från en stol
hellre än att knapra på en god kaka.
Ursäkta. Varför profilerar vi en gnagare? Ring en skadedjursutrotare.
Det kanske inte behövs. Råttan verkar ha dödslängtan.
Eller kanske livslängtan.
Jag vet vad för en råtta vi har att göra med.
Och hur vi ska fånga den.
-Hej. -Har du stått och väntat här
-på att jag skulle kissa? -Nej, jag har…
-Har du kissat hela tiden? -Ja.
Alltså, jag har stått här i typ 25 minuter.
Hur länge brukar du kissa?
Du måste dricka mer vatten.
-Stackars dina njurar. -Vad vill du?
Okej. Vi pratar om det här sen.
Men, Poppy, nu vet jag hur vi ska göra.
Jag har jobbat på nåt som är den perfekta kompromissen,
och vi kommer båda att bli väldigt nöjda.
Tveksamt.
Kom nu.
Fysisk kontakt, ögonkontakt.
-Du är fixerad vid kontakt. -Okej, för att jag är människa.
Fokusera nu.
Och stanna här.
Öppna ögonen.
Tog du bort mitt skrivbord?
Ja. Och nej.
Kom.
Jag ska visa dig.
Jag kallar den…
…effektivitetskapseln.
Rätt coolt, va?
Tänk dig en värld där varje enskild anställd
kan skapa sitt eget arbetsställe,
men på ett inneslutet sätt som inte stör allmänna utrymmen.
Okej.
-Rätt bra, va? -Herregud.
Jag menar, det är lysande.
-Ja! -Jag är imponerad.
Alltså, vilken fantastisk, helt ny sak du har kommit på.
Ja! Det kommer nog att revolutionera folks sätt att arbeta.
Ja. Det borde finnas i varje kontor i USA.
Precis så tänkte jag.
Du fattar.
-Det bara kom till mig. -Ja.
Helt fantastiskt.
Du har uppfunnit kontorsbåset.
-Nej. -Jo.
Nej, det är inte det.
Men vad är syftet?
Tja, det är ett arbetsställe.
Och var finns det?
Mitt i ett kontor.
Och vilken form har det?
-Ett bås. -Det är ett bås.
Du har uppfunnit ett kontorsbås.
Fan också.
Ett kontorsbås. En fantastisk, ny idé.
-Kom och se geniet i aktion! -Sluta driva med mig.
Men lugn. Man kan få en dålig idé. Det är mänskligt.
-Jag får inga dåliga idéer, okej? -Jo, uppenbarligen. Så…
Jag känner att jag befinner mig i en fientlig arbetsmiljö,
-och min… -Jaså? Är det mitt fel nu?
Jag kan inte tänka klart, för min hjärna känns
som ett förlorat ägg i en stekpanna, och jag är alldeles rörig.
Det är tre olika sätt att tillaga ägg.
Jag behöver frisk luft.
Problemet löst.
-Vad är det här? -Råttan. Vi fångade den.
-Problemet löst. -Nej, inte alls.
-Jag bad dig sköta det. -Det gjorde vi.
Inte du. Jag pratade inte med dig. Varför är du här?
Du visste hela tiden att jag skulle bli inblandad.
Inte alls.
I alla fall överlistade vi detta sluga djur
och skapade ett litet bo där råttan kan få sina ungar.
Jag insåg att den var dräktig,
för den stal skum istället för mat.
Problemet löst.
Sluta säga så. Jag ville inte ha en råtta. Varför skulle jag vilja ha 50?
Jag ville glädja dig.
Jaså? Helgalet. Dana.
Dana.
-Dana. -Vad är det?
Visst är det galet att de tror att jag vill ha 50 råttor?
Blanda inte in mig i det här.
-Skulle du döda en dräktig råtta? -Nej.
Den är inte dräktig mer.
Just det. Den är inte dräktig.
Dana, kan du skaffa bort råttorna på ett humant sätt?
Men se till att de är döda.
Aldrig i helvete, David.
Kom igen. Jag vill inte hantera råttor.
-Fattar du? -David.
Okej. Bara om du säger det först.
Okej. Jag ska göra det.
Jag tänker inte göra det.
Jaha, mycket nöje med dina nya husdjursråttor.
Problemet löst.
Inte löst!
Vad skulle ni säga om att bo i Cerritos?
Frisk luft, va?
Fyra timmars frisk luft för att jag skojade om din effektivitetskapsel?
Håll käften, va?
Okej.
Jag…
…har sänkt temperaturen,
-om du vill följa med och… -Varför försöker du ta min grej?
Vadå?
Jag ser den. Du bygger den.
Så har det alltid varit, men nu försöker du göra båda. Varför?
Jag vet inte. Jag såg det inte så.
Skitsnack. Du ljuger.
Du kommer in och tar plats. Du sätter upp post-it-lappar.
Du driver med mig med dina "stor idé"-gester.
-Du vet precis vad du gör. -Jag gör mitt jobb, bara.
Nej, du gör mitt jobb.
Kanske för att du aldrig är där och gör det.
-Lägg av, va? -Ja.
Ursäkta om jag vill ha lite mer kontroll
över ett kontor där du nästan aldrig är.
Så fort jag vänder ryggen till, är du borta.
Du är i metaversum. Du är nånstans med Dana.
Du gör Gud vet vad.
Jag försöker hjälpa dig. Men varenda gång sparkar du ut mig.
Ja, men så gör jag jämt.
För du går ju aldrig på riktigt.
Vad har förändrats, Ian?
-Jag vet inte. -Jo, det gör du.
-Jag vet inte. -Jo, det gör du!
-Jag vet in… -Du vet!
För att det är mitt spel den här gången.
Och du vill inte jobba med mitt spel, eller hur?
Nej.
Jag visste väl det.
Jag visste det, tamejfan.
Vänta, Poppy.
Jag försökte. Jag lovar.
Jag försökte verkligen. Jag…
Det är så typiskt dig.
Lova runt, hålla tunt.
-Kom igen, Po… Kom igen. -Nej.
Helvete!
Hej, Poppy.
Var är Ian?
Jag varken vet eller bryr mig.
Okej.
Fortsätt jobba. Vi har slösat nog med tid.
Det är så tyst här inne.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson