Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
[muzică sumbră pe fundal]
[prezentator știri] Salvamontiștii spun că vor relua căutările dis-de-dimineață.
Au trecut deja 24 de ore de când cei doi tineri au cerut ajutor.
Undeva între Bușteni și cabana Caraiman, pe un traseu deosebit de periculos…
[Alina] Să le spargi pe toate, ca să avem pe ce să călcăm!
[știri TV pe fundal]
[Mircea] Hai, iartă-mă că te-am lăsat singură!
[știri TV pe fundal]
[Mircea] Ce?
[Alina] Tot timpul mă lași singură.
- Mami e cam mofturoasă. - [Alina] Mofturoasă?
O să vezi, puiule, cât o să stea tati și cu tine.
Da, e mofturoasă. Nu știi tu ce înseamnă asta, dar îți promit, puiule…
Te rog să mă asculți, o să fiu tot timpul alături de tine.
Tot timpul. [pupături]
Și de mami. [oftează]
[oftează]
[sună telefonul]
[Alina] Dacă nu răspunzi, ți se face rău?
[telefonul continuă să sune]
[Alina] Uite! Care ți se pare mai mișto?
[Mircea] Da.
„Da” ce?
- Nu știu, care îți place ție. - Dar ție?
Crezi că poți să te concentrezi un pic? Reușim?
[muzică de Crăciun pe fundal]
- [Alina] Adică așa arată bine. - Dacă tu zici.
- [sună telefonul] - Păi nu am dreptate?
[telefonul continuă să sune]
- Așa. - [Alina] Tu nu ești de aceeași părere?
- Nu știu. - Cred că sunt frumoase, dar mi se pare…
- [sună telefonul] - [Mircea] Ce e, Laurențiu?
Da, Laurențiu! Ce e?
[voce neclară la telefon]
Pe mine? De ce?
[voce neclară la telefon]
Păi, dă-mi-l la telefon!
[voce neclară la telefon]
Ofițer în rezervă Jianu. Vă ascult.
[voce neclară la telefon]
Păi, spuneți-mi la telefon!
[voce neclară la telefon]
Mie nu puteți să-mi spuneți?
[voce neclară la telefon]
[își drege vocea] Bine, am înțeles. Vin.
[voce neclară la telefon]
Mulțumesc.
Ce s-a întâmplat?
Mă caută poliția acasă.
- De ce? - Nu știu, n-au vrut să zică.
- Să trăiți! - Să trăiți!
Ce s-a întâmplat de n-ați putut să-mi spuneți?
- Mircea Jianu? - Exact.
Aveți cumva un fiu, Cosmin Jianu?
- Da, a făcut ceva? - Știți ceva de el? Unde e?
Nu, n-am vorbit în ultima vreme.
Și locuiește cu fosta soție. Ce s-a întâmplat?
Domnul Jianu…
E posibil ca fiul dv. să fi dispărut în Munții Bucegi.
Cum adică să fi dispărut?
Doi tineri au fost dați dispăruți. Noi doar contactăm familiile.
- Și de unde știți că-i fiul meu? - O cunoașteți pe Daniela Simion?
Nu.
A dat apel de urgență la 112 că s-a rătăcit pe un traseu de munte.
Noi am anunțat familia ei și am aflat că prietenul ei e Cosmin Jianu.
Și că au plecat pe munte.
Laurențiu, plecăm.
[sună telefonul]
Bine, Paula, de ce nu răspunzi la telefon?
[voce neclară la telefon]
De-aia se numește telefon mobil, să-l iei cu tine!
[voce neclară la telefon]
Bine, lasă acuma! Ai vorbit cu Cosmin?
[voce neclară la telefon]
- Când? - [voce neclară la telefon]
Și de atunci n-ai vorbit?
[voce neclară la telefon]
- E dat dispărut. - [voce neclară la telefon]
- Are telefonul închis. - [voce neclară la telefon]
- Tu auzi ce spun? E dat dispărut. - [voce neclară la telefon]
- Cosmin, cine? - [voce neclară la telefon]
Poliția m-a anunțat.
Prietena aia, iubita lui, a sunat la 112 și a zis că s-au rătăcit pe traseu.
[voce neclară la telefon]
- Nu se știe nimic de ei. - [voce neclară la telefon]
Păi am plecat cu Laurențiu acolo.
- [voce neclară la telefon] - Bine.
- [Laurențiu] Nu e mașina lui Cosmin? - [Mircea] A, ba da. Oprește!
[muzică dramatică]
[Laurențiu] Șefu', pe aici!
[rumoare]
Excursii montane cu 4x4 doriți?
Lasă-mă, omule, în pace! Ce vrei?
- Scuze, salvamontul unde e? - Imediat pe stânga.
- Bună, șeful salvamont este? - [bărbat] Bună, ce s-a întâmplat?
Sunt tatăl băiatului dispărut. Șeful?
Șeful e acolo, dă interviu.
[reporter] Ceva nou?
Bună ziua! Jianu mă numesc. Sunt tatăl băiatului dispărut.
Cristian Nistor, șeful salvamont. Echipa îi caută și acum, sunt pe munte.
Am căutat și ieri până târziu. Apoi vremea s-a stricat, am reluat azi.
Și?
Deocamdată, nicio urmă, n-am găsit nimic.
Să nu ne pierdem cumpătul, s-ar putea să se fi adăpostit pe undeva.
Îi căutăm până-i găsim.
- Haideți înăuntru! - Sincer.
Au mai fost situații în care i-ați găsit vii după câteva zile?
În fiecare an. Haideți!
- Au spus că s-au rătăcit pe Jepii Mici. - [ușa se trântește]
Când au plecat de jos, era vreme bună.
- Luați loc! - Nu stau.
Pe la prânz s-a stricat vremea, s-au blocat și n-au știut pe unde s-o ia.
Au zis că văd un bolovan mare și că nu pot să treacă de el.
Am presupus că ar fi la Capătul Hornului. Am trimis oamenii acolo.
Cam într-o oră au ajuns, dar n-au găsit nicio urmă.
Cam ce distanță ar fi până acolo?
Sunt șase kilometri.
Am sunat pe telefonul fetei, îl are închis, probabil e descărcat.
Am dat poliției numele fetei și familia ni l-a dat și pe al băiatului.
- Am sunat și pe telefonul lui. - Am sunat și eu, e închis.
Da, motiv pentru care ieri am trimis oamenii și pe Jepii Mari,
că poate a confundat fata numele traseelor.
- Mulțumim frumos. - Din păcate, tot nimic.
- Azi-dimineață am luat-o de la capăt. - Foarte bine.
Jepii sunt trasee interzise iarna. Dumnezeu știe de ce s-au aventurat acolo.
O să aflăm când îi găsim.
Ce mama dracului s-au aventurat ei acolo? De ce?
- Domnul… Iertați-mă, nu am reținut. - Cristian.
- Domnul Cristian, cu ce pot ajuta? - Păi cu ce?
- Sprijiniți familia și aveți răbdare! - Ce răbdare?
Vreau să participăm și noi la căutări.
Credeți-mă, am trimis cei mai buni oameni, cu experiență, care au salvat vieți.
Vă cred, dar vrem să mergem și noi acolo.
Nu aveți cum să mergeți acolo, că nu este o drumeție.
- E complicat, de-aia e interzis. - Știu, înțeleg.
Dar vreau să ajut cu ceva. Utilaje, oameni, aparatură.
Telefoane, dacă trebuie să sun pe cineva.
- Poate aveți nevoie de ceva ce nu aveți. - Avem tot ce ne trebuie.
Ai făcut poze?
[rumoare]
Dl Cristian, vă rog eu frumos, dați-mi pe cineva să ajung și eu acolo!
- Nu pot să stau. - Nu vă dau pe nimeni.
Plus că nu se poate urca acolo. E interzis.
[oftează] Domnule, eu mă duc.
Domnul Jianu.
Oamenii nu vin de drag aici la noi, ci doar când se întâmplă o nenorocire.
Asta se întâmplă din încăpățânarea lor cel mai adesea.
Vă rog, lăsați-ne să ne facem treaba, să nu trebuiască să vă salvăm și pe dv.
Domnule Jianu!
- Zi-le să urce până sus! - Da, șefu'.
Luați-o pe la Tăpșani!
[Cristian] Dle Jianu!
[bărbat] Da, domnule, suntem pe cărarea care duce la traseu.
Da, avem niște persoane recalcitrante care vor să urce pe munte neechipate.
[Cristian] Dle Jianu!
[rumoare]
Dle Jianu, stați un pic!
Nu aveți echipament de mers acolo!
Ne descurcăm, am mai fost pe munte!
- [bărbat] Aveți grijă! - [Cristian] Așteptați puțin!
- Trebuie să merg, ce nu înțelegi? - Nu aveți haine de munte.
Vă trebuie bocanci tehnici, nu din ăștia de oraș.
Acolo e abrupt, e viscol și în două ore se întunecă.
Dă-mi pe cineva care să meargă cu noi!
Nu pot să vă dau.
Bine, am plecat.
- Dle Jianu. - [Mircea] Mă descurc!
[sirenă de poliție]
Ce faci? Ce-i asta?
E un traseu interzis, sunt obligat să vă salvez viața.
Chiar și cu forța dacă trebuie.
Dar nu pot să stau!
Pune-te în locul meu! Ce ai face?
Lăsați-ne pe noi!
Mergeți la hotel! Așteptați acolo! Sunt și părinții fetei.
Haideți, vă rog eu frumos!
Haideți!
- Sunteți părinții fetei? - Da.
Mircea Jianu. Sunt tatăl lui Cosmin.
Doru Simion.
[Mircea] Sărut-mâna!
[muzică melancolică pe fundal]
[Laurențiu] Șefu'.
A ajuns și doamna Paula.
- Unde e? - S-a dus spre salvamont.
[Mircea] Paula!
Paula!
[își trage nasul]
[oftează]
[respiră greu]
Refugiu salvamont, aici baza.
[bărbat prin stație] Da. Recepție.
Ceva noutăți?
[bărbat prin stație] A ajuns o turistă
care zice că a văzut doi tineri urcând pe firul văii.
- Să mă întorc eu? - Unde? Abia ai venit.
Mergem noi, să ne spună numai exact unde!
Cum e vremea acolo?
Bate viscolul, peste 100 la oră.
- Domnișoară, vă rog din suflet. - Lasă-ne, te rog eu!
Crezi că ați putea coborî până la pilonul trei sau cât puteți voi?
- [bărbat prin stație] În seara asta? - Ne ducem noi.
- Ne ducem noi! - Luați-l și pe Costin și coborâți!
Dacă-i siguranță. Dacă nu, mâine.
Nu mâine, că murim aici cu toții! Nu putem sta așa!
- Mergem noi! - Stanciule, mă auzi?
[bărbat prin stație] Eu și Costin ne echipăm și coborâm pe firul văii.
Mulțumesc mult.
Mulțumesc frumos.
Doamne ajută!
Avem o informație proaspătă. Doi tineri au fost văzuți pe firul văii.
[oftează]
[Cristian] Nu mai au mult până la refugiu.
[Mircea] Astea sunt diplome pentru cei pe care i-ai salvat?
[Cristian] Mă rog.
I-am salvat eu și oamenii mei, dar sunt salvați în mandatul meu.
Ne bucură să ne amintim de ce facem asta.
[salvamontist prin stație] Recepție.
Ei sunt!
Refugiu salvamont, recepție.
[salvamontist prin stație] Ne apropiem cu greu de refugiu. Se văd luminițe acolo.
Înaintați cu grijă!
[salvamontist prin stație] Ajungem acum. Intrăm în refugiu.
Sunt trei persoane aici.
Avem așa: Stoleriu Aurel.
Stoleriu Diana.
Și Coleafă Adi.
[Cristian] Cosmin Jianu? Daniela Simion?
- [salvamontist prin stație] Nu sunt. - [Cristian] Recepționat.
O să-i găsim.
- Mai aveți camere libere? - [recepționistă] Aveți rezervare?
Copiii noștri sunt dispăruți pe munte. Îi caută salvamontul, nu avem unde sta.
La noi, toate camerele sunt rezervate.
Haideți, poate găsiți ceva!
Să știți că noi avem camerele rezervate din vară.
- Dacă aveți o soluție, plătesc în plus. - Nu e vorba de bani.
- N-ați încercat la pensiuni? - Am căutat eu azi, n-am găsit nimic.
Dle manager, mă mut eu cu Ileana.
Simona face tura de noapte.
- Ileana nu stă cu copiii? - Ba da, dar vorbesc eu cu ea.
- OK. Doamne ajută! - Doamne ajută!
- Mulțumim frumos. - Cu plăcere. Dați-mi un buletin!
[recepționistă] Poftiți aici! Camera 101 de la etajul 1, pe dreapta.
- Ne descurcăm, nu? - Hai să le dăm camera, au un copil mic!
- Vă rog. - Stăm împreună.
- [recepționist] Cosmin Jianu? - Da, e băiatul meu.
Îmi arată că nu au făcut check-out-ul de la noi.
Au fost cazați aici?
[recepționistă] Da.
Dacă vreți, eu pot să vă dau cheia de la camera lui.
[se închide ușa]
[deschide și închide dulapul]
Laur, vezi dacă găsești cheia de la mașina lui Cosmin!
Ce face Alina?
Ce să facă? E îngrijorată și ea, îți dai seama.
Când naște?
În vreo trei săptămâni.
[oftează] Zi-mi despre casă! E frumoasă?
Ce să zic de casă? Mai am mult de lucru.
E destul de mare.
Trei camere, bucătărie…
o curte mare.
Mai e de lucru.
Dar lasă asta!
Zi-mi de tine!
Eu îl ajut pe Cosmin cu lucrarea de licență.
I-am comandat săptămâna trecută niște cărți de pe internet.
Să le citească când se întoarce. I-am luat și imprimantă.
O să faci cu Alina aceleași greșeli pe care le-ai făcut cu mine.
O s-o înșeli, o s-o ignori.
- Încetează! - O să fii plecat tot timpul.
Când tu ai plecat, mi-am zis că o să trăiesc bucuriile prin Cosmin.
Tu ți-ai văzut de viață, ai o familie nouă, mie ce-mi rămâne?
Ce mă fac fără Cosmin?
Nu știm încă nimic.
Cosmin poate să fie în viață, undeva adăpostit.
Te rog!
[muzică dramatică]
[bărbat] Tu ești santinela.
Dacă e pericol, mă-ntorc.
- [Mircea] Bună dimineața! - [Cristian] Bună!
- [Mircea] Mergem și noi. - Văd. Dar încotro?
Pe munte, după copii.
Mi-am luat echipament, tot ce trebuie.
- Și domnii? - Sunt cu noi, prieteni care ne ajută.
Domnule, colegii au plecat de la refugiu. Băieții pleacă într-un minut.
- S-a anunțat și cod galben de viscol. - După băieții dv.
Nu este un traseu pentru amatori.
Domnule, orice mi-ai spune, nu mă convingi. Mergem și noi.
Mariane!
Vezi și tu de niște căști, colțari, ce mai avem!
- Ă, Gelu, Costi! - Da!
Mergeți în fața grupului! Domnii, îi urmați pe băieții ăștia doi!
Ă, Lupu!
- O să mergi tu în urma lor. - Să am și grija lor?
- Hai! Te rog eu! - Unde ne trimiți cu oamenii ăștia?
- N-au ce căuta acolo, ne încetinesc. - Nu mai comenta!
- Hai! - Să mergem!
- Mulțumesc frumos. - Nu trebuie.
Adevărul e că nu aveți ce căuta acolo, dar ne ascultă cineva pe noi?
- Facem față. - Hai, băieți!
Lupule, mergi în spatele grupului!
Facem și pe ghizii turistici acum. Ca s-o zicem pe-aia dreaptă.
[muzică sumbră pe fundal]
[respiră greu]
[salvamont] Recepție, bază!
Salvamont de Bușteni patru. Recepție, bază!
Iar faci pauză? Hai, sus!
Păi ce facem? Urcăm sau stăm?
- [salvamontist prin stație] Recepție! - Aici baza, recepție.
[salvamontist prin stație] Salvăm un om azi.
Pe cine?
[salvamontist prin stație] Pe dl Jianu.
A căzut? E rănit?
[salvamontist prin stație] Nu, dar nu rezistă mult.
Rămâneți în urma lui!
[salvamontist prin stație] Se mișcă greu.
Lasă-l să vadă și el cum e!
[salvamontist prin stație] Da.
[bărbat] Gata pauza! Hai! Mai avem de urcat!
[respiră greu]
[bărbat] Haideți, dle Jianu! N-am făcut niciun sfert din traseu.
Țineți ritmul cu noi!
[Mircea] Ceva?
Nimic.
Haideți, dle Jianu, că rămâneți în urmă!
Șefu'!
Șefu', te ajut?
[Mircea gâfâie]
E greu, dle Jianu?
[Mircea] Pot, domnule! Mergeți!
[Mircea] Sunt bine.
[icnește]
Domnule Jianu.
Îi încetinim.
Rămân eu cu ei aici.
[gâfâie]
Marian!
Ai grijă acolo!
[gâfâie, tușește]
- [salvamontist] Du-te înapoi cu ei! - [gâfâie]
- [Laur] Șefu', ești bine? - [gâfâie]
[salvamontist] Căștile!
[Paula se roagă în șoaptă]
[vântul vuiește]
Salvamont patru de refugiu.
- [bărbat prin stație] Comunicați! - Unde sunteți?
[bărbat prin stație] Ajungem la pilonul cinci.
Așa greu?
[bărbat prin stație] Se mișcă greu amicii dlui Jianu.
[Cristian] Urme?
[bărbat prin stație] Niciun ghiocel sau brândușă.
[Cristian] Atenție la limbaj!
Când ajungeți sus, nu vă mai întoarceți pe Jepii Mari, coborâți cu telecabina.
[bărbat prin stație] E închisă acum.
[Cristian] Îi sun eu.
[bărbat prin stație] Da.
[Doru] E crâncen ce-i acolo. [își trage nasul]
Abia poți să înaintezi
și am strigat, am căutat… Vă spun sincer.
Eu nu știu cum au putut ei să meargă pe acolo.
[mama Danielei] M-a sunat prietena mea, Mihaela.
Mama ei e clarvăzătoare.
E o femeie care, nu știu cum să zic, e înzestrată cu un dar extraordinar.
A spus că Daniela și Cosmin sunt în viață.
Mi-a dat niște detalii despre Daniela pe care nu le știa.
Că și-a cumpărat geacă bleu, că a plecat pe munte înainte de prânz.
Așa cum au spus salvamontiștii.
Și că le recepționează cumva energia.
Organismul viu are un câmp energetic care e activ.
Și că sunt teferi. Am rugat-o să afle exact unde e locul.
Mi-a spus că simte că sunt izolați dincolo de jumătatea drumului.
Într-un loc în care stâncile sunt ca niște ziduri în formă de V.
Sunt în viață amândoi, sunt sigură de asta.
Nu știu cum să vă explic.
- Dar îl simt. - Și eu. Nu e nicio dovadă că nu e așa.
- Sigur s-au adăpostit undeva. - Vă spun sigur că sunt în ceva cotlon.
N-au cum să comunice.
Dar Dumnezeu e mare și are grijă…
[Alina] Bună!
[Paula] Bună!
[Mircea] Alina!
- Ce faci aici? - Am venit și eu.
Văd c-ai venit.
-[Mircea] De ce? -[Alina] Păi cum?
[Mircea] De ce ai venit?
[ușa se deschide]
Nu sunt condiții pentru voi.
Stau în Sinaia, la părinții Mirelei.
- Am uitat de ei. - Ne așteaptă pe amândoi.
Eu trebuie să fiu aici și tu trebuia să fii acasă, nu în frig.
Nu pot să stau acasă când știu prin ce treci.
- Și cu ce să ajuți? - Să fiu cu tine.
Alina, e delicată situația cu Paula.
Pune-te în locul ei!
Te vede aici…
așa…
Așa e.
Așa e. Plec.
- Îl rog pe Laur să te ducă. - Nu, mă așteaptă.
- [Paula] Eu ies puțin. - Paula…
Nu îndrăznesc să spun îmi pare rău.
Mă rog la Dumnezeu să fie bine Cosmin.
Mulțumesc.
Și eu mă rog.
Acum să vedem.
- Bine, hai că… - Eu nu stau. Plec acum.
Trebuie să…
Ne vedem mai târziu.
- [bărbat] Doamnă, vă rog! - [Paula] Și ce dacă trag perdeaua?
[bărbat] Doamnă, liniștiți-vă!
[Paula] Sunt liniștită. Vă întreb cu ce vă deranjează.
- [bărbat] Sunt și alți clienți. - [Paula] Nu s-a plâns nimeni.
[bărbat] Vă rog, calmați-vă! Lucrurile se rezolvă cu calm.
- [Mircea] Ce e, Paula? - Voiam doar să trag perdeaua.
- Și n-am voie să trag o perdea? - De ce să n-ai voie?
Poftim!
Ha?
OK?
- Gata. - [plânge]
[suspină]
[plânge]
Bună dimineața!
Ce faceți? N-ați pornit încă?
Acum pleacă o patrulă de doi oameni.
Cum doi? Cum doi oameni?
Problema e că s-a încălzit vremea, a crescut riscul avalanșelor.
Chiar și așa, trimit doi oameni. În caz că găsesc urme, plecăm toți.
- Dacă trebuie, ajut și eu. Îi plătesc. - Dle Jianu, nu e vorba de bani!
Vă rog să mă înțelegeți că fac orice, numai spuneți-mi ce!
Trimiteți-i pe toți! Ce să facă doi?
Spuneți dv. unde să-i trimit și-i trimit!
Peste tot!
Am fost! Și pe Jepii Mari, și pe Jepii Mici și n-am găsit nimic.
Eu înțeleg, dar și dv. trebuie să înțelegeți.
Sunt zile în care nici noi nu putem să urcăm pe munte.
Nu pot să risc o echipă întreagă…
Pentru?
Știi ce înțeleg eu? Dumneata nu vrei să-ți faci datoria.
Trimiți din ce în ce mai puțini oameni
care dau interviuri și se laudă cu ce au făcut! Fără rezultat!
- Vă rog să vă calmați! - Nu mă calmez!
Vreau să trimiți toți oamenii pe munte să-mi aducă copilul!
[Doru] Copiii noștri sunt în viață. S-au adăpostit pe undeva.
- Dumneata de unde știi? - Știm! Avem o persoană care îi măsoară.
- Dle Jianu… - Nu știm cum, dar îi măsoară.
Semnele vitale, organismul, ficatul, inima funcționează.
- Deci sunt în viață. Vă rog eu. - Văd că nu ne înțelegem.
Copiii dv. au plecat acum patru zile. Sunt dispăruți de patru zile.
- Așa. - Pe Bucegi! Pe Jepi!
Îi găsim când s-o topi zăpada.
Ce vorbești, domnule? Adică la primăvară?
Păi și ce facem? Stăm cu mâinile în sân? Îi aducem morți?
Nu, dar nici nu ne luptăm cu natura. Suntem și noi oameni.
Iar muntele, dacă nu-l respecți, te omoară.
Măi, omule…
Oamenii vin aici ca într-un decor frumos, să-și facă poze.
Numai că muntele are și el legile lui și sunt destul de dure.
Prăpăstii, vârfuri înalte, pietre care cad din senin,
gheață pe care aluneci și te duci în hău.
Nu îmi mai ține teorii pentru cretini!
Vreau să-ți iei oamenii și să-mi aduci copilul!
[femeie] De ce nu trimiteți mai mulți oameni?
[bărbat] S-a încălzit, zăpada stă să plece.
[femeie] Dar zilele trecute ați trimis.
[bărbat] Șefu', merg eu cu Florin.
[rumoare]
Șefu', mergem noi, da?
[bărbat] E pericol de avalanșă!
[Laur ] Șefu'!
[alarmă de mașină]
[muzică dramatică pe fundal]
[claxon de mașină]
[rumoare]
Uite acolo e cabana salvamont!
- Aici se poate? - Da.
[râcâie metal]
[muzică dramatică]
[liniște]
- [Filip] Bună! Dl Cristian? - Da.
[Filip] Înțeleg că sunteți șeful.
Da, eu sunt.
Numele meu e Filip. Îl ajut pe dl Jianu să-și caute fiul.
- Am avea nevoie de niște detalii. - Ce detalii?
De exemplu, pe unde ați căutat.
- Dar cine sunteți dv.? - Un prieten, Filip.
- Filip și mai cum? - Filip și atât.
Ce treabă are SRI-ul în toată povestea asta?
[Filip] Hai să nu ne încărcăm cu detalii!
Vreau să stabilim un lucru. Copiii au plecat de capul lor.
- Dai vina pe copii? - Așa e. Nu e vina noastră.
- N-am zis asta. Dar nu da vina pe ei! - Să ne calmăm! Nu acuzăm pe nimeni.
Hai să pornești alea!
Poftiți!
Dle Filip, noi am făcut tot ce am putut face.
Știm. Explică-i dlui maior exact ce trebuie să știe!
- Îi căutăm în continuare. - Și acum îi căutăm și noi.
La ultimul apel, ce locație v-au dat?
N-au dat locația, au zis că s-au blocat la un perete de stâncă.
- Ar fi… - La hartă, vă rog!
[Cristian] Aha.
Oamenii mei au coborât pe Hornul Văii dar n-au găsit nimic.
Au continuat drumul în jos, pe traseul ăsta.
Au găsit urme pe zăpadă, dar nu unde au spus copiii.
De aici în jos.
- Erau urme de urcare sau de coborâre? - De urcare.
- [Cristian] De aici nu mai erau urme. - Erau dâre de avalanșă.
[Filip] Unde?
- Între pilonii trei și patru. - De unde avalanșă? E puțină zăpadă.
E puțină unde ați urcat dv. Mai sus e zăpadă serioasă.
E de ajuns să se rupă o cornișă și te poate îngropa zece metri.
Hai să triangulăm zona, nu cred că au dreptate!
Eu nu garantez, poate mă înșel.
- Da, poate te înșeli. - Dle Cristian, mulțumim.
De aici preluăm noi. Dacă mai e nevoie de ceva…
[Mircea oftează]
[muzică dramatică]
Băi, copii…
[huruie elicea elicopterului]
[pilotul vorbește prin stație]
Filipe, vreau să survolăm tot platoul.
Poate au ieșit din vale și s-au rătăcit în altă parte.
Îl survolăm cu siguranță.
Dar acum ne concentrăm pe zona indicată de salvamontist.
Cum Dumnezeu scanăm noi acolo?
Vreau să punem o celulă pe vârful ăla din dreapta, ăla ascuțit.
Una pe versantul opus și a treia în mijloc.
- Cum? La picior? - [Filip] Nu, din elicopter.
Când ai vorbit ultima oară cu el?
Am vorbit săptămâna trecută… sau acum două săptămâni.
[Filip] Și cum era? Era bine? Avea probleme?
Nu, era bine, era chiar vesel.
A avut un an mai dificil. Îl părăsise iubita.
Când l-am auzit că râde din te miri ce, mi-am dat seama că s-a schimbat ceva.
Nu l-am întrebat ce. Am zis că îmi spune el.
Nu știam că are o nouă prietenă, nu mi-a spus nici Paula.
Vreau să trimit și oameni pe munte.
O să trimitem, acum ne ocupăm de triangulare și cartografiere.
Vreau și ultimele convorbiri ale lui Cosmin.
Sigur.
[Laurențiu] Celula doi, pe cât ești?
[celula 2] Între 200 și 400 Mhz.
[Laurențiu] Vezi că nu ești bine! Urcă la 700 și mută-te trei grade la sud!
[salvator prin stație] Yankee Romeo, încep repoziționarea!
[Laurențiu] Atât. Încearcă să te conectezi la celula unu.
Celula doi, ești bine unde ești, Încearcă mai întâi pe 2G!
[celula doi] Celula doi, conectat.
Yankee Romeo Conectat.
[clipoceli]
OK, segment de triangulare complet, începem scanarea cu numărul băiatului.
[tastează]
[Laurențiu] Impuls semnal, enter.
[monitorul clipocește]
[salvator prin stație] Răspuns negativ.
- [clipoceli] - [Laurențiu] Confirm. Bagă și codul IMEI!
[tastează]
[Laurențiu] Impuls semnal, enter.
[monitorul clipocește]
[salvator prin stație] Rezultat zero.
- [Laurențiu] Confirm. - [bufnește]
[Laurențiu] Continuăm cu numărul fetei.
[tastează]
[Laurențiu] Număr introdus.
Ești bine. Rămâi acolo! Impuls semnal, enter.
[clipoceli]
[salvator prin stație] Răspuns negativ.
[Laurențiu] Încercăm cu codul IMEI al fetei.
[tastează]
[Laurențiu] Cod IMEI introdus. Impuls semnal, enter.
[clipoceli]
[salvator prin stație] Zero.
[monitorul clipocește]
Hai! Trecem la planul B!
[Laurențiu] Așteptați elicopterul și începeți cartografierea pe firul văii!
[salvator prin stație] Începem cartografierea.
[tastează]
[oftează]
Ce mă fac eu, Filipe?
Stai liniștit! Nu plecăm până nu-l găsim.
[Laurențiu] Avem flux de imagini.
- Începeți fotogrametria! - [Laurențiu] Hai, începeți!
[salvator prin stație] Recepționat.
Mulțumesc, băieți!
[Filip] Bine, băieți! Hai înăuntru la căldură!
[huruie elicea elicopterului]
Dacă aveai relațiile astea…
de ce nu i-ai chemat din prima zi?
De ce am stat după salvamontiști?
[latră un câine în depărtare]
[oftează]
[rumoare]
[Vali] Am fost weekendul trecut, n-am chef.
[Cosmin] Și ce dacă? E frumos afară, e zăpadă! Hai!
[Vali] Du-te romantic cu gagică-ta și mergem noi altădată!
- Sună-mă când te întorci! Poate ne vedem. -[Cosmin] Aha. Pa!
- [bip] - [Cosmin] Alo, Dani?
- [Dani] Da! - [Cosmin] Am vorbit cu Vali, nu vrea.
[Dani] Asta e, mergem doar noi doi.
- [Cosmin] Dar era mai fain în gașcă. - [Dani] Știu, dar e pierderea lor.
- Ai luat geacă? - [Cosmin] Aia kaki.
- [Dani] Nu e bună pentru traseu. - [Cosmin] Tu vrei să facem trasee?
[Dani] Doar nu mergem ca moșii cu telecabina!
[Cosmin] Și să ajungem leșinați? Nici nu știu traseele.
[Dani] Le știu eu, am mai fost. Mergem încet, nu te fugărește nimeni.
[Cosmin] Îmi trebuie bocanci.
- [Dani] Vorbim mai încolo. Te pup! - [Cosmin] Hai, te pup, pa!
- [bip] - [operator] 112, ce urgență aveți?
[Dani] Dați-mi, vă rog, numărul de la Salvamont Bușteni. Vă rog!
- [operator] Cum vă numiți? - Simion Daniela.
- [operator] Ce urgență aveți? - [Dani] Cosmin, dă-mi ceva de scris!
[operator] Fac legătura cu Salvamontul.
[Dani] Dă-mi ceva de scris, un pix, nu știu!
- [sună telefonul] - [Dani vorbește neclar]
- [operator] Au răspuns? - [Dani] Nu.
- [operator] Câți sunteți? - [Dani] Doi. Eu și iubitul.
[operator] Încerc la dispeceratul Brașov. Nu vă panicați!
[Dani] Nu, dar nu știm ce să facem.
- [salvamont] Salvamont Bușteni, ce e? - [Dani] Vă rog, suntem pe Jepi.
Ne-am rătăcit, bate vântul foarte tare, nu mai vedem nimic.
- [salvamont] Să nu înaintați! - [Dani] Nici n-am unde!
- E un bolovan de care nu putem trece. - [salvamont] Să rămâneți pe loc!
[Dani] Vă rugăm, ajutați-ne! Cosmin…
[salvamont] Alo?
Alo?
[Mircea] Bine. Hai să meargă și salvamontul, dar în spatele vostru!
[Filip] Pornim!
[Filip] Hai, băieți! În spatele lor.
[Laurențiu] Sondați toată zăpada indiferent cât de mică e!
[salvator prin stație] Da.
Celula unu, mergi în diagonală cu piciorul!
[salvator prin stație] E un bolovan aici.
Celula trei, întoarce laptopul ăla! V-am rugat să fim mai discreți.
[celula 3] Am înțeles.
Vânătorii de munte, sondați în față, chiar sub cornișă!
[vânător munte] Aia stă să cadă.
[Filip] Să stea unul santinelă!
- Să stea unul santinelă! - [vânător munte] Recepționat.
- Bun, vă văd pe toți trei. Impuls semnal. - [tastează]
[salvator prin stație] Negativ.
[monitorul clipocește]
Confirm. Continuăm cu numărul fetei. Impuls semnal.
- [tastează] - [clipoceli]
[salvator prin radio] Negativ.
[Laurențiu] Confirm.
Unu și doi, rămâneți pe loc. Trei, mergi pe diagonală cât poți.
[salvator prin radio] Da.
[tastează]
[rumoare]
[bărbat] Vine! Pornește camera!
Dle Jianu, ne puteți vorbi de operațiunea de căutare?
Cum ați reușit să convingeți SRI-ul să vă ajute?
[reporteră] Stați să ne facem și noi treaba!
- Dle Jianu! - Nu dau interviuri.
Nu de-asta!
Și fetița mea a dispărut aseară pe munte.
- Îmi pare rău. - [femeie] Era cu prietenii.
S-a rătăcit, nu știm ce s-a întâmplat și n-a ajuns la telecabină.
Înțeleg.
Dar eu simt că e teafără, numai că nu știm unde să căutăm.
Dacă ați vrea dv. să ne ajutați, să ne indicați unde s-o căutăm.
Eu de unde să știu?
Aveți aparate de localizare a telefoanelor.
Ce să am? Nu am așa ceva, doamnă! Cine v-a spus că am?
- [femeie] Salvamontiștii. - Ăia nu știu ce vorbesc.
- Vă rog să ne ajutați. - [Mircea] Dar n-am aparatele!
- Ăia spun numai prostii! - Dle Jianu!
- Nu am cum să vă ajut. - Știu că aveți, înțelegeți-mă!
Vă rog, nu spun la nimeni!
[reporteri] Dle Jianu! Aveți informații
despre fiul dumneavoastră?
De ce dracu spui prostii oamenilor?
- Ce prostii? - Că am aparatură de triangulare.
- Și nu ai? - Și ce? Trebuie să știe toată lumea?
- O fi cumva ilegală aparatura sau ce? - Nu e treaba dumitale!
Domnule, o turistă a dispărut ieri pe munte.
- Băieții au căutat-o până târziu. - Așa! Căutați-o! Ce mă bagi pe mine?
Nu ai zis că ai tot ce-ți trebuie?
- Dacă aveți posibilitatea să ajutați… - Nu am posibilitatea!
Dle Jianu. Fata aia poate mai are o șansă.
Cu toată aparatura și oamenii ăia, dacă vreți să faceți ceva care contează,
aveți acum o șansă.
Eu îmi caut copilul meu!
N-am adus oameni care să se ocupe de toți zăpăciții care se rătăcesc! Da?
Oamenii vin disperați la mine, cum ai venit și dumneata.
Eu nu am de gând să mint și să ascund
că în cort există aparatură cu care ar putea fi localizați dispăruții.
[reporteră] Dle Jianu, ce noutăți aveți despre fiul dv.?
[Mircea] N-am ce să spun.
- [reporter] Puteți să ne dați detalii? - [reporteră] Câteva cuvinte!
- [femeie] Vă rog. - N-am cum să vă ajut.
[femeie] Dle Jianu!
[Mircea] Au mai triangulat trei zone, dar nimic.
Mă gândesc să trimită oameni și pe versantul celălalt.
Ai auzit că s-a mai pierdut o fată?
A venit maică-sa la mine,
să mă roage s-o ajut cu aparatura de triangulare.
Tâmpitul de Cristian i-a spus că avem așa ceva!
Îți dai seama? Asta ne mai lipsea!
Nu am cum s-o ajut.
- De ce te frămânți? - [Mircea] Păi mă frământ!
Când o văd cum plânge și imploră și se ține după mine. Mă uit la ea…
Ce să fac? Să mă duc la Filip și să-i spun ce?
„Dacă ai făcut o ilegalitate pentru mine, fă-o pentru toți!”
Înțeleg…
Te rog, Mircea!
Prioritatea e copilul nostru.
Da, Paula.
Fiul nostru.
De ce pentru unii se aduce aparatură și pentru alții, nu?
Adică unii sunt mai fraieri?
De ce nu vorbiți cu noi?
De ce stai în frig?
[Alina] Te rog, ajută-i și pe oamenii ăștia!
- Ce oameni? Ce-i asta? - Numărul turistei dispărute.
Mama ei m-a văzut ieșind din cort.
Alina, nu! Nu putem. Ne chinuim să-l găsim pe Cosmin.
[Alina] Cât e să verificați un număr în plus?
Tu nu înțelegi ce facem noi aici. Nici măcar nu e voie.
Dacă era Cosmin în locul ei? Și alții aveau posibilitățile tale?
Nu ai fi vrut să-l ajute?
Femeie, ce fac oamenii ăștia fac doar pentru Cosmin.
El e dispărut de șapte zile, fata asta e dispărută de aseară.
- Nu e problema mea. - Poftim? Auzi ce spui?
- Da. Nu e problema mea în acest moment. - Poți să salvezi o viață și nu o faci?
Cu tine fac un copil? Cu tine o să trăiesc?
[tastează]
[targa bufnește]
[femeie] Andreea?
- [Cristian] Cum e? - [femeie] Andreea?
[Cristian] Te doare ceva?
- Te doare? - [femeie] Zi, mamă!
[Cristian] Picioarele? Ești în siguranță.
Ușor.
[salvamont] Doi, trei, și!
[muzică sumbră pe fundal]
[oftează]
- [se deschide ușa] - [bărbat ] Șefu'!
Veniți repede!
- [Laurențiu] Impuls. - [muzică dramatică]
[Mircea] Ce e?
- L-ați găsit? - [Filip] E telefonul fetei.
Și al lui Cosmin?
- Încă nimic. - [Mircea] Ce facem?
Mutăm tabăra mai sus, ca să fim mai aproape.
Opriți aparatura ca să nu consumăm bateria și venim pentru rescanare.
- Ne vedem la snowmobile. - [salvator] Da.
Telefonul Danielei!
Ne pregătim pentru ascensiune.
[salvator prin stație] Am înțeles.
[tastează]
[muzică dramatică]
[zgomot de motoare]
[pași]
[muzică sumbră pe fundal]
[Filip] Băieții cu scanarea, veniți aici, vă rog!
[Laurențiu] Vezi dacă merge priza!
[Filip] Să ne uităm un pic!
[Filip] Asta-i zona pe care vreau s-o scanăm.
Vreau o celulă în colțul ăsta, încă una aici
și încă una pe versantul ăsta, cât mai aproape.
Camerele să fie montate, le vreau pornite, la fel și stațiile.
- S-a înțeles. - Da.
Mergeți, vă rog!
[bate vântul]
[șuieră vântul]
[celula 1] Unu, în poziție.
Doi, unde ești? Nu te văd.
- [celula 2] Încă puțin până în poziție. - [tastează]
[bate vântul]
Trei, menține poziția, nu te mai văd!
[celula 1] Caut semnal. Celula unu în poziție.
[celula 3] Trei, în poziție.
[celula 2] Doi, în poziție, conectat.
Impuls semnal.
[tastează]
[monitorul clipocește]
[celula 1] Răspuns pozitiv.
Acolo e.
[Laurențiu] Să încercăm și codul IMEI!
[celula 1] Recepționat.
[tastează]
[Laurențiu] Mențineți pozițiile!
Amândouă telefoanele în același loc, nu e coincidență.
- Îmi pare rău. - [Laurențiu] Repetăm scanarea.
- Impuls semnal. - [tastează]
[monitorul clipocește]
[celula 1] Răspuns pozitiv.
Acolo sunt. Pe o rază de 30, 40 m pătrați.
Adâncimea zăpezii… Nu ne dăm seama de sus. E adâncă.
Pare a fi avalanșă.
[muzică dramatică pe fundal]
[Laurențiu] Strângeți tot și haideți la bază până se întunecă!
[celula 1] Recepționat.
- [tastează] - [oftează]
[gâfâie]
[muzică dramatică]
[muzică pe fundal]
[chicoteli de fete]
[se deschide ușa liftului]
- Ar putea fi undeva la 10m adâncime. - [Paula suspină]
Într-un perimetru de 27. Tu îți dai seama?
[cu glas tremurând] Tone de zăpadă peste ei.
[fornăie, plânge] Și cât m-am rugat!
Da, Paula! Cât te-ai rugat tu degeaba!
- Cât te-ai rugat! - Nu mai vorbi așa!
De ce? Dă icoana asta încoace!
- [bufnește] - [fornăie]
- [oftează] Las-o! - Și acum eu ce mă fac?
- Ce mă fac? - Nu știu.
[printre hohote de plâns] Ce mă fac eu acum, Mircea?
[fornăie, plânge]
Nu știu, Paula. Îl caut până îl găsesc.
[fornăie]
[suspină]
- Măcar ai făcut tot ce se putea. - Ce-am făcut?
Nimic, dacă nu l-am găsit în viață.
Ai adus pe munte oamenii ăștia, ai construit toată operațiunea asta.
[suspină]
[muzică dramatică pe fundal]
[bărbat] Pe aici! Tot pe aici! Haideți, băieții, cu echipamentele!
Viorele!
Eu merg santinelă pe versantul ăla.
- Tu rămâi pe ăsta. - Recepționat!
Petruț, fii cu ochii pe ei!
[clinchete de metal]
[bărbat] Sondăm stâng!
Sondăm mijloc!
Sondăm drept!
Un pas înainte!
Pas înainte!
Simt ceva aici! Dați-mi un steguleț, vă rog!
Să mai vină un steguleț!
- [icnește] - [bărbat] Sondăm drept!
Sondăm stâng.
[zăpada scârțâie]
[gâfâie]
[muzică pe fundal]
În primul an de liceu, Cosmin avea cursuri după-amiază.
Era iarnă și, într-o seară, a apărut acasă plin de sânge.
M-am speriat foarte tare.
L-au bătut niște golani din liceu.
Taică-său nu s-a speriat. A ieșit pe ușă, habar n-am unde a fost.
Dar, în noaptea aia, poliția i-a săltat pe toți golanii din liceul ăla.
La grămadă.
La secție i-au interogat pe toți de față cu părinții.
I-au intimidat până au recunoscut care l-au bătut.
Erau foarte speriați.
A doua zi…
s-au transformat în protectorii lui.
Am știut de atunci că nimeni nu se va atinge de copilul meu.
Dacă cineva ar îndrăzni, Mircea nu se va lăsa până nu-l va distruge.
Numai că acum…
e vorba de un munte.
Sunteți norocoasă că mai aveți un copil.
Pe al meu l-a omorât fiica dumitale.
Poftim? Cum puteți să spuneți asta?
- Ați ascultat ultimele convorbiri, nu? - Da.
Cosmin n-ar fi urcat pe munte.
- Ea l-a convins. - Doamnă, a fost un accident!
[mama Danielei] Andrei, hai la mama!
Îți spun eu că nu se poate. Sunt tone și tone de zăpadă acolo.
Ce-i aia „nu se poate”? Și ce dacă? Le mutăm metru cu metru.
Dl Jianu, am săpat trei metri adâncime.
Am băgat sonda șase metri și încă n-am ajuns la fund.
Vă repet ce a zis și șeful.
Acum e în zadar.
Bă, băiatule! Nu e în zadar! Sunt doi copii acolo.
Trebuie să-i scoatem, orice ar fi. Filip, ai promis!
Una e să-i localizăm și cu totul altceva să-i scoatem de acolo.
Nu suntem pregătiți pentru ce e acolo.
[Mircea] Nu zic că e ușor, știu că e foarte greu.
Dacă voi nu puteți cu resursele voastre, atunci cine poate?
- De-aia am zis „după ce trece zăpada”. - Nu după ce trece! Nu la primăvară!
- Acuma! - Mircea.
Sunt lucruri care se pot face și lucruri care nu se pot face.
Băi! Dacă mai aud o singură dată că ceva nu se poate,
vă ia mama dracului pe toți!
[muzică dramatică pe fundal]
[Filip] Ai grijă, încet!
- Uite-i acolo! - [Mircea] Îi văd.
Mulțumesc frumos, Filip.
Hai în cabană!
Să știi că nu sunt împăcat. Trebuia să merg și eu cu ei.
[șuieră vântul]
[Mircea strigă] Avalanșă!
Avalanșă! Filipe! Avalanșă!
[Filip] Nu înțeleg.
[Mircea] Avalanșă!
Scoate-i! E avalanșă!
Fugiți de-acolo!
- Unu și doi! - [bruiaj]
- [Laurențiu] Unu și doi, mă auziți? - Ajutor!
[Laurențiu] Unu și doi!
[Laurențiu] Vânătorii!
Salvamontul, mă aude careva? Mergeți să-i scoateți de acolo!
[reporter] Dle Jianu! Câteva cuvinte!
[paramedic] OK.
[paramedic] Cum e? Îți simți picioarele?
- [salvatorul icnește] - Îți simți picioarele?
[salvatorul icnește]
[paramedic] Ușor!
Futu-i mama mă-sii, Filipe! Îmi pare rău!
Bine că n-a murit nimeni.
De mâine ar trebui să fim mai atenți.
[sirenă de poliție]
[rumoare]
[expiră]
[rumoare]
[Mircea] Ce faceți?
[Mircea] Ce se întâmplă?
- Filipe, ce se întâmplă? - Am primit ordin să strângem.
Nu plecați acuma!
- [Filip] Care era misiunea? - Să-l găsim pe Cosmin.
Să-l localizăm. Discret. L-am localizat. E acolo.
- Nu putem să-l scoatem. - Ba putem! Filipe, putem!
Am om cu fractură de coloană într-o misiune neautorizată.
Noi am plecat.
- [Mircea] Nu! Îl sun pe colonel. - Sună-l!
Dacă nu răspunde, a zis să-ți spun că ne-am achitat de datoria față de tine.
Omule, nu vreau scandal! Vreau doar să-mi scot copilul, ajută-mă!
Nimeni într-o situație ca asta n-a beneficiat de mai mult ajutor ca tine.
Așa e, dar acum te rog să mă ajuți!
Putea să fie copilul tău!
Băi, oameni buni!
Putea să fie copilul oricăruia dintre voi acolo! Să vă gândiți la asta!
Mulțumesc!
[rumoare]
Recompensa e absolut sigură. Aveți telefonul meu și al lui Laurențiu.
Vă dau niște bani să vă luați ce vă trebuie.
Dacă mai aveți prieteni, oameni care cunosc…
[Cristian] Omori oameni nevinovați?
Ce vrei, domnule?
„Recompensă alpinist voluntar, căutare tineri dispăruți în Bucegi”?
- Vreți să muriți pentru bani? - Lasă-i în pace!
Ce legătură are cu mine?
Sunt și alți disperați pe care nu i-ai putut ajuta.
Am chemat poliția să-i scoată, o să te chestioneze.
Foarte bine, lasă-ne în pace!
Dacă vreun inconștient moare cu fluturașii tăi la el,
faci pușcărie.
Da, am înțeles. Hai!
Nu mai lipi pe stâlpi! Mai ai?
Ia-l și pe ăsta! Pe mese în restaurant și la ștergătoare.
Mersi!
Îmi cer scuze.
Ziceam așa că trebuie să porniți cât mai repede.
Încerc să înțeleg mult lucruri, dar lasă-mă să te întreb!
- Unde o să stăm? - Nu știu, închiriem ceva.
Hai cu liftul!
Alina!
- O să construim altă casă. - Este casa familiei noastre, Mircea!
A copilului nostru.
Ce facem? Ne mutăm cu chirie?
O luăm de la zero pentru o ambiție care nu schimbă soarta lui Cosmin?
Casa e pe numele meu.
- [se închide liftul] - E casa noastră.
De ce nu-i ceri și Paulei să-și vândă casa?
Hai să ne vindem cu toții casele!
- După ce se termină banii, ce mai vindem? - Și ce ai vrea să facem?
Să renunți la ideea cu vândutul!
- Aș vrea să mergem acasă. - Ca să facem ce, Alina?
Ca să facem ce? Să ne ocupăm de tapet și de draperii?
Să stăm în bucătărie și să bem cafele. Să facem ce?
Nu, hai să nu mai trăim deloc pentru că suferim cu toții.
Iartă-mă, n-am vrut să spun asta.
Dar ne-ai amanetat casa.
- Sunt foarte aproape să-mi găsesc… - E o iluzie.
- Nu e o iluzie! - Ascultă-mă!
E o prăpastie în care te adâncești.
Și îi tragi și pe restul după tine.
Doar ai impresia că mai e puțin,
dar ambiția ta, în loc să-ți fie de folos, te adâncește și mai tare.
Îți lasă senzația că poți să faci mai mult decât este posibil.
Și rănești oameni.
Și pierzi tot ce avem.
Iar eu nu am nicio vină.
Așa e, n-ai nicio vină.
Îmi doresc doar să mergem acasă.
Îmi doresc să mergem împreună.
Te rog!
Dacă ții și la mine.
- Să mergem acasă? - Da.
- Adică să renunț? - Nu-ți cer să renunți.
- Dar ce îmi ceri? - Să accepți realitatea.
Și Paulei ce îi spun?
Ce faci? Mergi până în capătul lumii de gândul Paulei?
O să-i fim alături. O să înțeleagă.
- O să-nțeleagă? - În timp.
Hai să te întreb altfel!
Dacă, Doamne ferește, ai fi tu în locul Paulei?
Și nu Cosmin, ci copilul ăsta al nostru ar fi în munți?
Iar eu aș fi căsătorit cu altcineva? Ce ai prefera să fac?
Să fac imposibilul ca să-l găsesc chiar dacă e mort?
Sau să renunț, să accept realitatea și să mergem acasă?
Spune-mi că ai vrea să accept și mergem acum acasă.
Alina!
[Alina] Nu „Alina”.
- Alina, nu pleca așa! - Așa cum?
- Ce e? - Hai cu mine!
Unde?
- La biserică. - Nu merg la nicio biserică.
Te rog! Vreau să ne rugăm pentru copilul nostru.
Nu vreau.
[respiră nervos]
Mulțumesc că ați venit.
N-o să fie ușor, dar…
așa cum am promis…
un avans pentru fiecare voluntar.
Dacă mai aveți prieteni, cunoștințe, nu e târziu să-i chemați.
Dați-le telefon și spuneți-le să vină!
Aici e recompensa pentru cine îi găsește.
Banii o să fie la Laur. Știți numărul lui de telefon.
Hai!
Cu cât plecăm mai repede, cu atât mai bine.
Atât cât am putut și noi să adunăm.
O să mai strângem.
Orice fel de sumă e binevenită.
Laur, ia-i și pe ăștia!
Hai!
Toată lumea e pregătită? Haideți!
[rumoare]
Ne cerem scuze.
[rumoare]
[femeie 1] Nu e posibil așa ceva.
- [femeie 2] Unde se bagă domnii? - Au o acțiune specială.
- [femeie 3] Și noi când mergem? - Cu următoarea.
În 15 minute.
- [bărbat] Ce oameni! - [rumoare]
[sună clopoțelul]
[muzică sumbră pe fundal]
[sună clopoțelul]
[Mircea] Futu-i gura mamei ei de ceață!
Știți ce aveți de făcut, da? Hai!
Hai, domnu'!
- Îi cunoașteți? - [bărbat] Eram colegi de facultate.
Aprindem și noi o lumânare, dacă nu vă deranjează.
Foarte bine.
Ne pare rău.
[Mircea plânge]
[fornăie]
[își trage nasul] Măi, băiatule, măi…
[fornăie, plânge înfundat]
[oftează]
[mulțime] Cinci, patru, trei, doi, unu…
La mulți ani!
Ce-i asta, Dorule?
- Am făcut tot ce se putea. - Nu, n-am făcut tot.
Dorule, nu pleca, te rog!
[mama Danielei] Hai în mașină!
- Nu putem să-i găsim acum. - Ba da, putem!
- Dorule! - Suntem aici de atâta timp!
Și n-am reușit nimic.
Nu plecați! Doamnă, vă rog din suflet!
- Mami, dar când vine Daniela? - Și copilul întreabă!
Și fata dv. e acolo!
Nu mai rezistăm. Suntem epuizați și fizic, și psihic.
Trebuie să mergem mai departe, să vedem ce se întâmplă cu noi.
Să avem grijă de ăsta mic.
Ne pare rău.
Du-i pe ei acasă și întoarce-te tu!
Am nevoie de ajutorul tău.
Nu pot. Nu mai pot.
Ba da, poți!
- [închide ușa mașinii] - [pornește motorul]
[muzică sumbră pe fundal]
[Mircea gâfâie]
Am auzit că vrei să pleci.
Iartă-mă, Paula!
- Nu e vina ta. - Ba da, este.
E vina mea că v-am părăsit.
[inspiră adânc]
E vina că te-am făcut să suferi. E vina mea.
Mircea.
Eu te-am iertat de mult.
Tu trebuie să te ierți, nu eu.
Tu nu înțelegi că vina pe care o simți te trage în jos?
- Trebui să te oprești. - Nu pot.
Știu că nu vreau să rănești alți oameni pentru că te simți vinovat față de mine.
Nu vreau s-o rănești pe Alina, nici pe Laurențiu.
Și nici pe oamenii care urcă zilnic după Cosmin. Gândește-te la ei!
Dar nu pot să-l las acolo. Și nu pot să ajung la el singur.
Cât timp stau aici, o să te simți vinovat. De-aia plec.
Vreau să pleci și tu.
Mircea.
O să ne întoarcem. Când se poate.
La primăvară.
Nu am venit să te conving să renunți.
Am venit pentru că…
Mi-e dor de tine.
Și dacă ceea ce vrei să faci aici e atât de important…
Fie ce-o fi, vreau să fiu lângă tine.
„Și la greu”, nu?
[plânge înăbușit]
[rumoare]
- [rumoare] - Vă rog, nu se mai poate.
Trebuie să stați la rând. Șefu' nu mă mai lasă.
- De ce nu? - Nu se mai poate.
De ce până acum s-a putut? Hai, domnule!
Hai că nu mergem la distracție! Știi unde mergem.
Chiar nu se poate.
Vă rog!
Unii stau de două ore.
- Unii sunt mai speciali, nu? - Vezi-ți de treabă!
Stăm de două ore la coada asta!
[rumoare]
[zăngănit de metal]
[rumoare]
[bărbat] Lupule, ce faci?
[Cristian] Hai!
[bărbat] Șefu', stai un pic!
- [rumoare] - [bărbat] Lupu, unde te duci?
Șefu'!
Lasă-l, măi!
[muzică sumbră pe fundal]
[bărbat 1 prin stație] Refugiu de Bușteni, recepție.
[bărbat 2 prin stație] Recepție.
[bărbat 1 prin stație] Avem o alarmă. Accident pe Jepii Mari.
Undeva între Valea Mieilor și sub avanpost.
În cât timp ați putea ajunge acolo?
[bărbat 2 prin stație] O oră, două. Semne de viață?
[bărbat 1 prin stație] A căzut, nu știu dacă e în viață.
Trebuie să ajungeți acolo.
[bărbat 2 prin stație] Ne echipăm și pornim.
[bărbat 1 prin stație] Haideți!
[bărbat 2 prin stație] Plecăm acum, ajungem în două ore.
- [bărbat 1 prin stație] Cât de repede. - [Mircea gâfâie]
[bărbat 2] Facem ce putem.
[bărbat 1] Bine. Doamne ajută!
Auzi! Cât ar fi de aici până acolo?
Nu știu, o oră.
O oră și ceva.
[Mircea] Duceți-vă și vedeți ce e!
- Eu rămân aici cu voi. - [Mircea] Eu mă descurc.
Duceți-vă și ajutați!
- E tot aia, merg colegii lui. - [Mircea] Nu e!
Dacă ajungeți cu câteva minute mai repede, îi dați o șansă.
Hai, nu vă uitați așa la mine!
Și tu!
Laur!
- Hai, du-te! - [Laurențiu] Eu rămân aici.
Laurențiu, tu auzi ce spun eu?
Hai, te rog eu frumos!
Bine, șefu'.
Uite stația!
Mă întorc, șefu'!
[lopata zgârie zăpada]
[respiră greu]
[icnește]
[salvamontist prin stație] Bușteni cinci, recepție.
Refugiu, comunicați!
[bărbat prin stație] Am găsit turistul.
E în viață, are fracturi la mâini și la coaste.
Dar l-am găsit la timp.
[Cristian prin stație] Bravo!
Hai, aduceți-l la bază!
[salvamontist prin stație] Da.
Acum îl ancorăm pe targă.
E hipotermic.
Coborâm pe alt traseu, e multă gheață pe aici.
O să ne ia câteva ore, dar să ne aștepte salvarea la bază.
[Laurențiu prin radio] Șefu', mă auzi? Recepție!
Șefu', l-am salvat pe omul ăsta, gata!
Mă întorc la tine, nu cobor cu ei.
Șefu', mă auzi? Recepție!
[muzică dramatică pe fundal]
[gâfâie]
[icnește]
[muzică sumbră pe fundal]