Japoniški dialogai žymimi mėlynai Korėjietiški dialogai žymimi geltonai
(japoniškai) Pasiruošęs?
Einam.
Pulsiu aš, bet nesitrauk nuo manęs.
Paskubėkit! Traukinyje neliks vietos.
Jie ateina.
Mesk į juos!
Neleisk jiems pabėgti!
Bum!
Bet aš taikiausi tau į širdį ir nušoviau pirmu šūviu!
- Taip, mačiau! - Kurgi ne! Mes pirmi jus ištaškėme!
Ir dabar mano eilė mautis dujokaukę.
Atiduok!
Vėl tas vyras.
Ten mano namas.
Mama?
Einu namo.
Jūs irgi.
Jo tėvo kūnas... Ar jį išvis atgaus?
Manau, tai priklauso nuo to, kiek liko iš kūno.
Bet, Modzasu, nepamiršk, ką sako pastorius Hu.
Dievas mus saugo.
Tu tuo tiki, tiesa?
Žiūrėk, kas eina.
Bando.
(korėjietiškai) Modzasu.
Greičiau ateik. Padėk surinkti skalbinius.
Teta, kodėl visada kvieti tik mane?
Noa – niekada!
Nes tu tik žaidi.
Dabar paskubėk!
Turime nepamiršti išgryninti savo kalbą
nuo amerikietiško imperializmo dėmės.
Kadaise mūsų vadintą „beruto“ dabar vadiname „virve aplink juosmenį“.
Štai ką turėtų studijuoti mūsų mokslininkai.
Teta!
Jums viskas gerai?
Ar jūs mane suprantat?
Čia tu, Noa?
- Noa... - Šaukei mane?
Noa.
Kas čia? Kas jis?
Manau...
Manau... čia jis.
Isakai?
Aš sugrįžau, Kionghi.
Aš...
Grįžau namo.
Aš sugrįžau.
PAGAL LI MINDŽIN KNYGĄ
TOKIJAS
„Henessy“. Be ledo.
Su šlakeliu vandens.
Ką tu čia veiki?
Atėjau maldauti pasigailėjimo.
Sakykit, ką galiu padaryti?
Gal tu ir aš iš vieno molio drėbti.
Tiek tavo, tiek mano tėvas
pasiekė didelę finansinę sėkmę.
Kaip ir tu, kai kas nors stodavo man skersai kelio,
kibdavau į darbą dar rimčiau, įnirtingiau ir nešvariau.
Turėjau įrodyti pasauliui,
kad nebuvau nereikšmingas žmogus.
O dabar?
Japonijos metų verslininkas.
Apdovanojimą įteikė tie patys, kurie kadaise bandė mane sunaikinti.
Nuo pat tos akimirkos, kai su tavimi susipažinau,
supratau, kad stosi man skersai kelio.
Dabar aš kaltas dėl tavo nesėkmės.
Todėl pasigailėjimo nebus.
Nes pasinaudosiu tavimi, kad pasiųsčiau žinutę šiam miestui.
Jei su manimi prasidėsi, aš tave sutriuškinsiu.
Kur jis? Jis ten?
Sundža.
Turi pasiruošti.
Kas čia?
Čia aš.
Sundža.
Taip, čia aš.
Kas gi čia dabar? Visus taip išgąsdinai.
Meldžiausi už tave dieną vakarą.
Tau turbūt buvo labai sunku.
Mums pasisekė, palyginus su daugybe kitų.
Aš labai dėkinga tavo broliui ir svainei.
Jie mums buvo geri.
Girdėjau, brolis išvažiavo toli.
Labai noriu jį pamatyti.
Nenoriu, kad tu matytum mane tokį.
Ar berniukai.
Kam jaudintis dėl tokių dalykų?
Pirmiausia turi pasveikti.
Gerai.
Labai pavargau.
Pamiegok.
Nepalik manęs.
Sundža.
Aš pakviesiu gydytoją.
Netrukus pasveiksi.
Jam tučtuojau reikia gydytojo.
Bet kur mes jį rasim?
Kaip suprantu, gydytojus išsiuntė į frontą...
Ligoninėse turėjo bent keli likti.
Turim vieną surasti.
Sundža!
O jei...
Jei per vėlu?
Ar neturėtum būti šalia jo?
Nežinai, kiek tau dar liko laiko su juo.
Kionghi, ar pamiršai?
Jis jau yra įveikęs mirtį.
Jei jį prižiūrės gydytojas, įveiks ir vėl.
Aš žinau.
Vėl tu! Kodėl atėjai?
Žinai, kiek dabar valandų?
- Halmoni. - Atsiknisk!
Neturiu daugiau kur eiti.
Neturiu daugiau į ką kreiptis.
Halmoni.
NEŠDINKIS!
Prieš tai turiu jums kai ką pasakyti.
Jūsų namas taip atrodo
per mane.
Tu...
Kai liepiau jums nepasirašyti sutarties, „Shiffley's“ mane atleido.
Taigi, mano viza buvo atšaukta.
Dabar įstrigau čia.
Negana to, Abė-san kaišo pagalius...
Gana. O kaip dėl mano namo?
Su kai kuo susitariau.
Jis pasitelkė ryšius, kad pamėgintų jus išvaryti.
Mes ketinome nupirkti šitą sklypą
ir parduoti jį Abei-san ir „Shiffley's“.
Man reikėjo pinigų pragyventi.
- Buvau puolęs į neviltį... - Vadini tai pasiteisinimu?
Bet argi ne taip būna?
Visi kimbame vieni kitiems į gerkles, norėdami išgyventi,
nesuprasdami, kad dirbame jų naudai.
Jie to nori.
Priversti mus maldauti pasigailėjimo.
Pagaliau.
Supratai.
Čia aš. Noa.
Noa, nueik ir atvesk pas mane zakristijoną Hu...
Dabar jis mūsų pastorius.
Pastorius?
Taip. Pastorius Ju mirė prieš kelerius metus.
Aišku.
Eik.
Atvesk man pastorių Hu.
Greičiau. Ar gali?
Taip.
Noa, nubėk į telegrafo stotį.
Turim išsiųsti žinutę tavo dėdei.
Bet, teta, tėvas paprašė manęs atvesti jam pastorių Hu.
Supratau.
Turbūt nori kartu pasimelsti.
- Tada eik. - Gerai.
O aš? Aš galiu nueiti į telegrafo stotį.
Supranti, kaip tai svarbu?
Aš galiu.
Pasirūpinsiu, kad dėdė gautų žinutę.
Atsiprašau, turiu išsiųsti telegramą dėdei į Nagasakį.
Tai labai svarbu.
Gali perskaityti?
Dvidešimt vienas simbolis.
Aštuoniasdešimt senų.
Patikrink tekstą, ar viskas teisingai.
ISAKAS GRĮŽO NAMO.
JIS MIRŠTA.
Pastoriau! Jis grįžo!
Noa.
Po tiek metų mano tėvas galiausiai grįžo namo.
Bet jis labai pasiligojęs.
Prašau, padėkit jam. Žinau, kad galit.
Atsiprašysime minutėlei.
Mano tėvas pagaliau sugrįžo.
Prašau, eikit su manimi.
Pasimelskit už jį.
Paprašykit Dievo, kad jis pasveiktų.
Nemanau, kad mano maldų užteks.
Žinau, kad jis paklausys jūsų maldų.
Noa, žinai, kad ne viskas taip paprasta.
Bet taip turi būti!
Aš buvau geras,
ar ne?
Aš taip stengiausi būti geras.
Dievas negali šįsyk nusigręžti.
Tik ne vėl.
Pasiimsiu daiktus.
Jam reikia gydytojo.
Todėl ir atėjau.
Tau svarbiausia – išvažiuoti su berniukais iš miesto.
Nereikėjo net klausti, kam gydytojas.
Tu žinojai.
Tai pasakyk man.
Ar galėjai ištraukti jį anksčiau?
Sugebėjau ištraukti jį dabar,
nes pažadėjau kalėjimo pareigūnui
saugiai išvežti jį ir jo šeimą iš miesto.
Visi stengiasi ištrūkti.
Visi, išskyrus tave.
Turbūt esi visiškoje neviltyje,
jei atėjai pas mane.
Taip.
Susitarkime taip.
Surasiu tau gydytoją.
Geriausią, likusį mieste.
Mainais
tu su berniukais važiuosit su manimi.
Su juo arba be jo.
Pažadėk man.
Kaip lengva pamiršti, kokie sunkūs buvo tie metai.
Bet pažiūrėk dabar.
Kai pirkau šį sklypą po karo,
jie juos praktiškai dykai dalino.
Ką?
Nejuokauju.
Kaip dar būčiau galėjusi jį įpirkti?
Įdomu, kodėl.
Visada sklandė keisti gandai apie šią žemę.
Kokie gandai?
Tokia mano dalia, maitinti dar vieną burną.
Jo pilvas – žiojinti bedugnė.
Halmoni, palaukite. Kokie gandai?
Kas gali prisiminti visas smulkmenas?
Kažkas susijusio su karine mokykla, kuri anksčiau čia stovėjo.
Vieną dieną ėmė važiuoti sunkvežimiai.
Pakrauti lavonais.
Kam vežti lavonus į karinę mokyklą?
Kas žino?
Taip nutiko per karą, todėl niekas jų neklausinėjo.
Ir viskas? Tik tiek ir buvo tų gandų?
Neskubėk ėsti, nes vėl susirgsi.
- Halmoni. - Ką?
Vis dar turi klausimų?
Jau pasakiau tau!
Tai nutiko seniai.
Trikdyti mirusiuosius... Kokia prasmė?
Bet ar tie kaulai dar galėtų būti čia?
Halmoni.
Turėjau pamiršti.
Supranti?
Labai stengiausi pamiršti.
Antraip kaip galėčiau čia gyventi?
Bet tie kaulai, gal jie mums gali praversti.
Apie ką tu kalbi?
Argi nesuprantate?
Štai kaip mes pasipriešinsime.
Taip užkirsime kelią jiems mus puldinėti.
Matai! Kai jis buvo mažas kaip aš,
jis sumušė atsispaudimų rekordą savo namuose.
Galvą guldau, jis dabar superturtingas.
O būti turtingam tau labai svarbu?
Žinoma! Jei būtume turtingi, rastume tau geresnių gydytojų
ir nusipirktume didesnį namą.
Ir jei dar liktų pinigų,
teta galėtų juodojoje rinkoje nupirkti cukraus ir pagaminti saldainių.
Tau viskas gerai?
Aš irgi kadaise augau dideliame name,
kuriame buvo daug kambarių.
Nors į daugumą jų mūsų neleisdavo.
Aš tikrai būčiau įsmukęs.
Nė kiek neabejoju.
Bet esmė ta, kad nepasiilgau to didelio namo,
tik jame gyvenusių žmonių.
Tikrasis turtas, Modzasu...
yra būti mylimam.
Bet, tėve, kodėl reikia rinktis viena arba kita?
Noriu būti ir mylimas, ir turtingas.
Kas vyksta?
Vėl dingo elektra ir tiek.
Dabar dingsta kone kas vakarą.
Uždegsiu žibintą.
Imk.
Kad nebijotum.
Ačiū, sūnau mano.
Jie atėjo!
Tėve.
Džiaugiuosi vėl tave matydamas, broli mano.
Pastoriau, atėjote.
Aišku, kad turėjau ateiti.
Pamatyti jį galiausiai namie...
Man reikia pasikalbėti su pastoriumi akis į akį.
Eime.
Noa gali pasilikti.
Tėve.
Modzasu, padėk uždegti žibintus.
Bet, halmoni, jei tai, ką sakote, yra tiesa,
tokia kompanija kaip „Colton“ neliestų šitos žemės.
Kaip gali vėl apie tai galvoti?
Prašau mane išklausyti.
Kai parduosime šį sklypą Abei-san,
paskleisime gandus apie tuos kaulus...
Mes net nežinome, ar jie dar čia!
Nesvarbu. Tokie gandai privers „Colton“ pasitraukti.
Esu tuo tikras.
O be jų Abė-san liks su didžiule skola.
Kaip gali galvoti apie mirusiųjų išnaudojimą?
Nesu atsakingas už praeitį. Aš su tuo nesusijęs.
Gana!
Tai kam tada visa tai?
Visas tas nenuilstamas darbas?
Tai buvai tu, tiesa?
Tai tu mane įdavei.
Pastoriau?
Taip. Tu teisus.
Tai buvau aš.
Seniai įtariau, kad manęs nemėgsti.
Kodėl?
Aš tavęs ne nemėgau.
Niekinau tave.
Tau taip lengva būti mylimam.
Bet man...
net mano tėvai mane apleido.
Mane priėmė pastorius Ju,
kai visi kiti norėjo tiesiog manęs atsikratyti.
Jis užaugino mane kaip sūnų, mylėjo mane,
kol nepasirodei tu,
tada jo meilė priblėso.
Todėl įdaviau tave jiems.
Bet pasitenkinimo, kurį maniau pajausiąs...
taip ir nesulaukiau.
Karštai meldžiausi, kad tave paleistų.
Manai, esu čia tavo dėka?
Neabejoju, kad ir tavo šeima meldėsi,
bet, garbės žodis, mano balsas prisidėjo prie to choro.
Ir aš bandžiau atlyginti
ne tik Dievui, bet ir tavo šeimai, ir Noa...
Stengiausi iš visos širdies.
Suprantu, kad neturiu pasiteisinimo.
Tu niekad man neatleisi...
Aš tau atleidžiu.
Atleidžiu tau.
Negali atleisti.
Negali jam atleisti. Niekada!
Visus šiuos metus...
Per jį...
Turi patikėti manimi, Noa.
Žinau, ką iš tavęs pavogiau.
Nešdinkis! Nesiartink prie mūsų!
- Noa! - Atsiprašau, Noa.
Nuoširdžiai atsiprašau!
Pastoriau, kas nutiko?
Noa.
Tėve.
Kodėl?
Žinau. Kas aš toks, kad kalbėčiau?
Ką aš išmanau apie tikrą kančią?
Negaliu net įsivaizduoti, ką reiškia...
užmigti tuščiu pilvu.
Gyvenau apgailėtinai lengvą gyvenimą.
Suprantama, kad keliu jums pasibjaurėjimą.
Kai matau, kaip į mane žiūrite...
Taip, kaip į mane žiūri močiutė...
Kaip galit nepaklausti savęs...
„Ar tikrai visa tai pragyvenau dėl šito?“
Ne?
Tikrai pasakytumėt, kad viskas neturėjo prasmės.
Atsiprašau, kad priverčiau sėdėti iki išnaktų.
Daugiau negrįšiu. Pažadu.
Nesigailiu to, kaip gyvenau.
Nugyvenau gerą gyvenimą.
Mano sūnūs, palaužtas kūnas sulaužytais kaulais...
Tai viskas, ką galiu jums duoti.
Net jei ir taip, atminkite.
To pastoriaus likimas ir mūsų...
mes kartu vienoje valtyje.
Noa,
malonė – nei dovana, nei galia.
Malonė yra atviros durys.
Išgyvenimas kainuoja.
Labai daug noriu jums abiem pasakyti.
Bet žinokite viena.
Kas benutiktų...
jūs esate mano sūnūs...
o aš esu jūsų tėvas.
Atėjau!
Atsivedžiau gydytoją. Jis mums padės.
Dabar viskas bus gerai.
- Tėve! - Nieko gero. Išeikite iš kambario.
Gydytojas jam padės.
Modzasu, Noa, ateikit.
Mama!
Kalbėsiu atvirai.
Jūsų vyro plaučiuose pilna gleivių.
Galėtume pašalinti jas ligoninėje,
bet didesnį rūpestį kelia
kraujo užkrėtimas.
Tikiu...
kad jam liko nedaug.
Bet turi būti kas nors, ką galėtumėte padaryti.
Prašau.
Jei reikia pinigų, nesijaudinkite.
Pasakyk jam.
Sumokėsiu, kiek reikės. Jam nėra ko jaudintis.
Aš atnešiu pinigus.
Jūsų vyrui liko
daugiausia kelios valandos.
Ką jam padarė...
Tai siaubingas dalykas.
Aš jį užjaučiu.
Atleisk man.
Aš nežinojau,
kad tai mums tiek kainuos.
Neturiu, už ką atleisti.
Per tuos metus, kai tavęs nebuvo,
mane aplankė daug žmonių papasakoti apie tavo gerumą.
Tu aukojaisi dėl kitų.
Tokį vyrą aš sutikau prieš 14 metų
ir tokį vyrą matau dabar.
Gal pasaulis ir pasikeitė...
bet tu – ne.
Noriu pamatyti, kaip užaugs berniukai.
Sundža...
Žmona mano, noriu tave priglausti.
Aš...
Aš noriu gyventi.
Labai.
Nors mirk, kaip noriu gyventi.
Kai manęs nebebus...
turi ką nors susirasti.
Nekalbėk taip.
Tu turi tiek daug meilės.
Aš žinau.
Būti mylimai savo vyro,
būti tavo gerbiamai...
man tai reiškė viską.
Bet kaip tu gyvensi toliau?
Dėl mūsų nesirūpink.
Pažadu tau.
Mūsų vaikai...
gyvens gerus gyvenimus.
Noa ir Modzasu...
klestės.
Niekad nebus kito tokio vyro kaip jūsų tėvas.
Negalite to pamirši.
Niekada.
Ką tu čia veiki?
Sandoris užbaigtas.
Ji parduos Abei ir „Colton“ už 1,4 mlrd. jenų.
Gausime 10 % komisinį mokestį.
Bet žinokit. Viešbutis nebus pastatytas.
Nes mes sužlugdysime statybas.
Ir Abė-san sužinos,
kad tai aš su juo taip pasielgiau.
Tai ne pratybos! Čia tikras oro antpuolis!
Greičiau į slėptuvę!
- Greičiau, bėkit! - Paskubėkit!
Ką darot? Turim eiti!
Bėgam! Greičiau!
- Palaukit, mano mama... - Mama!
Sundža!
- Bet mano vyras! - Bėk!
Ne, negaliu palikti savo vyro!
Išvertė Sandra Siaurodinė