Субтитрите на японски са в синьо. Субтитрите на корейски са в жълто.
(на корейски) Ной!
Сунджа, тук сме.
Ето го!
Виждам го!
Къде бяхте?
Да тръгваме веднага.
Съпругът ми почина.
Сунджа, кои са тези?
Това е Хансу Кох, семеен приятел.
Ще ни закара в провинцията.
Казаха да отидем в бомбоубежището.
То няма да ви опази.
Но мъжът ми не е тук.
Трябва той да позволи.
Докато чакате позволение, всички ще умрете.
Започнат ли да бомбардират, американците ще са безмилостни.
Трябва да заминете.
Внезапно е, знам, но можем да им се доверим.
Г-н Кох ще ни пази.
Вземете само най-нужното.
- Бързо. - Хайде.
Ной, вземи още едно одеяло!
Какво правите? Няма време.
Не мога да ги изхвърля.
Семейно наследство са. Със съпруга ми...
Не разбирате ли какво става?
Не съм толкова глупава!
Но ги съхраняваме от години.
Държа на тях.
Дръпнете се.
Събирайте багажа.
Бързо.
Къде ти е шапката?
Взех я.
Качвайте се.
Бързо.
Джиюн...
Тя си няма никого.
Не бива да спираме сега.
Иначе няма да се измъкнем.
Сигурно се е приютила с децата в укритията.
Пак ще я видим.
(на японски) Напълнете кофите!
Влизайте бързо! Затворете капака!
Пуснете ни да влезем!
Смилете се над нас!
Дъщеря ми е болна!
Пуснете ни!
Събуди се.
Пристигаме.
Леко, Мозасу.
Сунджа, тук ли трябва да останем?
Налага ли се?
Повиках няколко души да я постегнат.
Ще ви донесат каквото е нужно.
Одеяла и такива неща.
Но подът е от пръст.
И кухня няма.
Кога ще може да се приберем?
Като свърши войната.
А и домът ви едва ли е оцелял.
Помолих Чанхо Ким да остане с вас.
Абсурд.
Чужд мъж вкъщи.
Сунджа, Йозеф никога не би позволил.
Права е.
Как ще живеем под един покрив с мъж?
Стига глупости.
Тук не ви е градът.
Мисли за децата.
Забравяш, че съм израсла на село.
- Аз също. - Моите уважения,
но вие сте имали прислуга.
А ти...
Не си стъпвала на село от 14 години.
Сега времената са други.
От отчаяни хора всичко може да се очаква.
Послушай ме.
Той остава. Имам му доверие.
Да действаме.
Ной, помогни ми да разтоварим.
Кюнхи, знам, че не е каквото очаквахме.
Виж какво,
не от мизерията ме е страх.
И от тежък труд не се плаша.
Бъди сигурна.
Но като се огледам...
Това си е скотски живот.
А и Йозеф е далече.
Няма ли друг вариант?
Не.
Не и за такива като нас.
Ще гледам да ви осигуря някакви удобства.
Не искам удобства.
Не ме разбирай погрешно.
Благодарна съм ти, че ни измъкна.
Не искам нищо друго от теб.
Толкова ли е непоносимо да приемеш помощта ми?
- За двама ви... - От това ме е страх.
Не се бой, той няма да разбере.
Умно момче е.
- Ще усети нещо. - Няма да заподозре.
За него е невъобразимо.
Опасно е.
Бих ли застрашил сина си?
Откъде да знам?
Ще речеш, че се познаваме.
А не е така.
Напротив.
Четиринайсет години.
Вече не съм момичето в заливчето.
Сега съм...
Сега съм вдовица.
Като майка ми.
Сунджа.
ПО РОМАНА НА МИН ДЖИН ЛИ
ЮНИ 1945 Г.
Ще питам бригадира дали е вярно.
Няма смисъл.
Я какви дебели са станали.
Ясно е, че вземат повече от нас.
Остави ги.
Как, като не спират?
Кажи ми какво говорят.
И каква полза?
Казаха, че съм дебела, нали?
Поне това разбрах.
Вършим едно и също,
а ни изкарват мързеливи.
И друг път са ни хулили.
Защо се засягаш?
Хубавелката ме дразни.
Вижте я само!
Има се за нещо повече от нас.
Какво е взела да се надува?
Ако вместо да дрънкате, вършехте нещо,
досега да сте свършили.
Другите вършат и вашата работа.
Ти ли ще ни командваш?
Не работим за такива като теб!
Сигурни ли сте?
Стига приказки!
Работете.
Какво стоиш там?
Излизай!
Ще избяга!
Помогни ми!
Иска свобода!
Не му давай да те хване!
Бягай!
- Ще се измъкне! - Бягай!
Помощ!
- Помагайте. - Бягай!
Дръжте я, г-н Ким.
Готово.
Не е честно, бяхте двама на един.
А ти нищо не направи.
Ще я прибера.
Много по-весело е, отколкото в училище.
Нали?
Дано никога не се върнем.
Войната няма да продължи вечно.
А и това ли искаш да правиш цял живот?
Да гониш кокошки и да им ринеш курешките?
Защо пък не!
Ами ако Хансу Кох не ни беше довел тук?
Голям късмет извадихме.
Но се сърдя на мама.
Защо не ни е запознала по-рано с Кох-сан?
Сума ти бонбони можеше да сме изяли.
Жалко!
Простете.
Сигурно не ме помните.
Бях тук онази вечер.
Помня.
Притесних се.
Внукът ви...
как е?
Не биваше да избухва така.
Не го очаквах от него.
Не сте права.
Всъщност служителят се държа непочтително.
Внукът ви прояви смелост, като му се опълчи.
Виждам, че ви притеснявам.
Нямах такова намерение.
Извинете.
Какво искаш?
Собственичката иска да продаде терена.
Този път наистина.
Явно си адски отчаян.
Много ясно.
Чух за злополучния ти фонд.
Съжалявам.
Целта е Абе.
Махай се, не си се променил.
Напротив.
До три месеца банковата ми сметка ще е празна.
Нямам какво да губя.
И ти трябва помощта ми?
- Да. - Ясно.
Защо да ти помагам?
Защото сегашната ти работа,
на която се бъхтиш като куче
и рапортуваш на началството,
не отива на онзи Том Андрюс, жънал успехи осем поредни години.
Тогава обаче не си им бил на мушката.
За какво говориш, Соломон?
За истинската причина да си тук, Том.
За изгонването ти от Ню Йорк.
Значи си чул, че съм проявил финансова небрежност.
Не че съм длъжен да ти давам обяснения,
но всъщност бях нарочен от един-единствен човек.
Позволих си да му заявя, че надценява финансовия си нюх,
след което той ми обяви война
и прерови всичките ми сделки - от първата до последната.
И какво изскочи?
"Болдуин Юнайтед".
Кои са те? Все едно.
Грам значение няма.
Имало неточности във формулярите.
Не че съм ги попълвал аз.
Не, естествено. Бил е някой тъп анализатор като теб.
Оневинили са те.
Да, след време.
Но ме прогониха.
Привет на Токио, моя затвор.
И какво искаш, Том?
Да виждам децата си повече от веднъж годишно.
Или поне да не ме мразят.
Но най-много искам
бившата ми жена да си намери богат нов съпруг
и да ме остави на мира.
Хубаво би било.
Не, друго искаш, Том.
Да си отидеш у дома.
Прав ли съм?
А ако ти кажа, че догодина по това време може да си вкъщи?
Зарязал тази фирма,
солидно подплатен за ново начинание,
което да покаже на света, че Том Андрюс още си го бива.
Сериозно говоря, възможно е.
Естествено, има някои условия.
Знаех си, че той ще дойде!
Мозасу!
Чакай!
Г-н Кох!
Мамо, виж!
Толкова ми липсваше музиката!
Сунджа, слушай.
Радвам се, че сте доволни.
Какво още ни носите?
- Мозасу! - Там е.
Леле!
Познах, че ще донесе бонбони, Ной!
Любимите ми.
Ной, вестниците са за теб.
Прочети ги от край до край.
Искате да ви ги преведа ли?
Не е нужно. Държа да знам, че умееш да четеш.
Не говоря за езика,
а за написаното и премълчаното.
С други думи, трябва да се научиш да четеш между редовете.
Колко много неща!
Какво е това?
Леко.
Пускал ли си хвърчило?
Не, никога.
Ще го пробвате ли двамата тогава?
Да!
- Хайде. - При реката.
Велико ще е!
Идвай!
Какво правиш?
Сунджа, всяко момче трябва да може да пуска хвърчило.
Момчета.
Много внимавай.
Чух, че този, на когото бил кабинетът, не свършил добре.
Заради кабинета ли се е провалил?
Това не знам.
Но чух, че бил...
човек с претенции.
Мислел се за голяма работа.
Аз пък чух, че се имал за американец.
Това обяснява нещата.
Защо дойде?
Да кажа на Том добрата новина.
Собственичката реши да продава.
Под твое давление, предполагам.
Да.
- Колко ще вземеш? - Пет процента.
Ясно.
Поздравления.
Благодаря.
Има ли и друго?
Според мен...
ти трябва да управляваш компанията.
Работиш повече от всеки тук.
И си по-умна.
Сигурно е побъркващо да го осъзнаваш.
Защото този ден никога няма да дойде.
И двамата го знаем.
Колкото и да го заслужаваш.
Съжалявам.
Стискам ти палци.
Сериозно.
Секунда.
Да вечеряме заедно?
На среща ли ме каниш?
Така ли са свикнали американците?
Да дават точни определения на всичко?
Не, питам се дали трябва да си взема душ предварително.
Непременно.
При едно условие.
Какво?
Аз да избера мястото.
Ето.
Лакомо лапат.
Сякаш не са яли от няколко дни.
А не е така. Напълних им стомасите вчера.
Значи идвате всеки ден?
Не и през уикенда.
Тогава гъмжи от дечурлига.
Не обичате ли деца?
Напротив, обичам.
Е, не всички.
Но гълъбите се плашат от тях.
Ето и на вас.
Онзи мъжкар не е стока.
Краде всичката храна.
Защо решихте, че е мъжкар?
Женска е.
Наистина ли?
Но внимавайте с онзи.
Почне ли да яде, не знае кога да спре.
По-зле са и от прасетата в Икано.
Там ли сте израснали?
Не.
Родена съм в Йондо.
Йондо? Къде е това?
Не е тук.
Тръгнала съм по задачи.
Потеглям.
Внукът ми...
Не е лошо момче.
Но си има проблеми в момента.
Сигурно не му е лесно.
Да, никак.
Надявах се животът му да не е като моя.
На неговата възраст
висях по опашки за храна с купони и се готвех за бомбардировки.
Мислехме, че американците ще ни избият.
Момчето няма вина,
че не живее в обзет от лудост свят.
Но от това не следва ли, че трябва да му е по-лесно?
Не.
Каквито и да са времената, никога не е лесно.
Не сме богове.
Хайде, отлитайте!
По-високо!
Браво!
По-бързо!
Издигни го още повече.
Давай!
- Нека не пада! - По-бързо!
Още, давай!
Мозасу, гледай да не се спънеш!
Колко забавно! Чакай ме!
Ной, Мозасу!
Ной!
Мамо!
- Мозасу, ела тук. - Мамо.
Отиват на север.
Ако целта беше Нагасаки, щяха да летят в другата посока.
Не отиват към мъжа ти.
- Кюнхи! - Остави я.
Ето, готово.
Деверът ми е късметлия, че ще получи такъв ценен колет.
Всички ще му завиждат.
Надявам се.
Дано му стане.
Ще ида да го оставя.
Късно е, изчакай до сутринта.
Бригадирът каза, че утре ще ходи до пощата.
Искам да го пратя бързо.
А и не знам дали изобщо ще мигна.
Кюнхи.
Сигурна съм, че той е добре.
Знам.
А утре?
А вдругиден?
Няма как да предвидиш бъдещето.
Невъзможно е.
Тук сме всички заедно.
А като си помисля, че той е сам...
Не бива да е така.
Ной.
Стига чете.
Лягай си.
Ти...
не бива...
да забравяш баща си.
Нали знаеш?
Как бих могъл?
Знаех си. Има крадец!
Някой краде яйцата!
Какво има?
От няколко дни
има все по-малко яйца.
Казах на бригадира
и наистина е така.
Той ужасно се ядоса.
Но му обещах да хванем крадеца.
Защо си му обещал?
Как ще го хванеш?
Може да заложим капан.
- Капан? - Какво?
Така няма да стане.
За да успееш, трябва да му устроиш засада.
Да го хванеш в крачка.
Точно така!
Мамо, може ли? Моля те.
Разумно ли е? А ако е някой опасен човек?
Тримата с момчетата ще го надвием.
Независимо кой е.
По-добре да действаме веднага, за да спрем кражбите.
Мамо, той ги разбира тия работи.
То си му личи.
- Щом си сигурен... - Значи е решено.
Кажи на брат си.
След вечеря ще намерим идеалното място за засада.
- Какво мислиш? - Много ми харесва планът.
Ще кажа на батко.
Все по-интересно става тук.
Сигурен ли си?
Не се тревожи.
Вероятно са гладни селяни, навъртат се наоколо.
Може ли да дойда и аз?
Искаш да дойдеш?
За пръв път чувам за засада.
Заинтригува ме.
Но ако ще преча...
Момчетата ще ти се зарадват.
Нали си яла якитори?
Естествено.
Добре дошли!
Две бири, моля.
Тук е вкусно.
И евтино.
Идеално за моето положение.
Благодаря.
Знаеш ли...
Давам си сметка, че между нас е имало търкания.
Главно по моя вина.
Но ето докъде се докарах.
Няма какво да лъжа.
Ако това не те устройва,
спокойно си тръгни.
Няма да се сърдя.
Но искам да знаеш нещо.
Ще се измъкна от дупката.
Не ми липсва ум.
И хъс.
Вече знам правилата на играта.
И отказвам да печеля на гърба на невинни хора.
Но който си го заслужава,
ще си го получи.
Както вече казах, ако не те устройва,
ще те разбера.
Наздраве.
Висим от часове.
Колко още трябва да чакаме?
Минали са само два часа.
И пази тишина.
Ще подплашиш крадеца.
Мозасу.
Може и никого да не хванем сега.
Ако има ум, ще се скатава няколко вечери.
Значи висенето може да е напразно?
Нищо не се знае.
Г-н Ким, къде се запознахте с г-н Кох?
Ной.
Не се пита така.
Няма нищо.
Явно отдавна те е човъркало отвътре.
Запознахме се на доковете преди 15 г.
Там работех тогава.
Подхващах каквото ми попадне
и все се забърквах в каши.
Какви каши?
Участвах в сбивания.
Бях неразумен.
Невеж.
И гневен.
Опасна комбинация.
Защо гневен?
Навремето в Корея баща ми имаше малко стопанство.
Не беше кой знае какво, но ни изхранваше.
Но когато дойдоха японците,
накараха стопаните да декларират площта на земята си.
Служител по погрешка записал, че парцелът на баща ми е много по-голям.
Когато дойде съобщението за данъка, татко не успя да го плати.
И му отнеха земята.
Наложи се...
да изпратят по-малките ми братя и сестри при роднини.
Майка не спираше да плаче горчиво.
И макар да обичаше баща ми,
винеше него.
Една сутрин татко отиде на полето.
На неговата земя.
И не се върна.
Погребах го там,
където бяха расли картофите му.
Скоро след това заминах.
Вижте там!
Колко хора са?
Вардете портата.
Бягайте!
- Бързо! - Батко, удари ли се?
Ще избягат!
Оставете ги.
Хванах единия.
Това е онзи!
Познаваш ли го?
Тормозеше Ной в училище.
Моля ви, ако учителите в храма разберат, ще ме бият.
От евакуираните ли си?
Защо крадете яйцата ни?
Двайсет сме, храната не стига.
Все гладуваме.
Казвай, какво да го правим?
Аз ли?
Ти решаваш. Мога да го предупредя и да го пусна.
Или да го върна в храма, където да си носи последствията.
Пуснете го.
Но той се подиграваше с теб!
Изчезвай, преди Ной да размисли.
Хей!
Дай и на другите. Чу ли?
Защо го пусна?
Трябваше да му го върнеш.
Брат ти постъпи правилно.
По-добре врагът да ти е длъжник, а не обратното.
Ной вече го е проумял.
Така ли?
Трябва да го запомня.
Хайде, късно стана.
Забавно беше, нали?
Твърде много.
Не знам дали изобщо ще се спи нощес.
Ало?
Готово.
Имотът вече е собственост на Абе-сан.
Вътре сме с двата крака. Дано планът сработи.
Няма начин да не сработи.
Превод на субтитрите Боряна Богданова