Modré titulky značí promluvy v japonštině. Žluté titulky značí promluvy v korejštině.
(korejsky) Noo!
Son-džo, jsme tu.
Tamhle je!
Vidím ho!
No kde jste? Musíme okamžitě odjet.
Můj manžel je mrtvý.
Son-džo, co to je za muže?
Tohle je Ko Han-su, rodinný přítel.
Sehnal nám úkryt na venkově.
Máme pokyny jít do krytu.
Ty kryty vás neochrání.
Ale není tu můj manžel. Bez jeho svolení odjet nesmíme.
Než se ho dočkáte, budete všichni mrtví.
Až Američané spustí nálety, budou nelítostní.
Musíte odjet.
Vím, že je to narychlo, ale můžeme jim věřit.
Pan Ko nám zajistí bezpečí.
Jděte. Sbalte si jen nezbytnosti.
- Rychle. - Jdeme.
Noo, zabal ještě jednu deku!
Co to děláte? Nemáme čas.
To nemůžu jen tak vyhodit.
Je to rodinná památka. S manželem jsme...
Nechápete, co se děje?
Tak pitomá nejsem!
Ale máme je po generace.
Nemůžu o ně přijít.
Ustupte.
Jděte balit. Dodělám to.
Rychle.
- Mozasu, kde máš čepici? - Už jsem si ji zabalil!
Rychle nastupovat.
Honem.
Či-jon...
Nikoho nemá.
To nejde. Teď zastavit nemůžeme.
Jinak odtud nevyvázneme.
Určitě je i s dětmi v bezpečí v bunkru.
Znovu se shledáme.
(japonsky) Naplňte vědra!
Dovnitř! Rychle! Přikryjte to!
Vezměte nás s sebou!
Smilujte se!
Moje dcera! Je nemocná!
Nechte nás nasednout!
Vzbudila ses.
Jsme tady.
Mozasu, opatrně.
Son-džo, opravdu tu máme zůstat?
Tak to teď bude?
Řekl jsem pár mužům, ať to tu dají do pořádku. Přinesou nezbytné věci.
Deky a podobně.
Ale je tu hliněná podlaha.
A není tu kuchyně.
Kdy se budeme moct vrátit domů?
Nejdřív musí skončit válka.
Pochybuju, že váš dům ještě stojí.
Bude tu s vámi bydlet Kim Čchang-ho.
To je vyloučené.
Je to cizí muž. Son-džo, víš, že tohle by Joseb nikdy nedovolil. Nikdy.
Má pravdu. Jak můžeme bydlet s mužem, kterého sotva známe?
Nebuď směšná.
Myslíš, že tohle je město?
- Musíš myslet na děti. - Zapomínáš, že jsem na venkově vyrostla.
- Já také. - Při vší úctě,
na všechno jste měli sluhy.
A ty...
Na venkově jsi nebyla už skoro 14 let.
V těžkých časech se lidé mění.
Netušíš, čeho jsou zoufalí lidé schopní.
Poslouchej mě.
On tu zůstane. Věřím mu.
Je tu plno práce.
Noo, pomoz mi vyložit auto.
Kjong-hui, vím, že tohle jsme si nepředstavovaly...
Vyslechni mě.
Nebojím se té špíny. To překousnu.
Ani tvrdé práce se neštítím.
To mi věř. Ale...
Ale když se rozhlédnu
a vidím, že na tom jsem jak zvíře...
A Joseb je tak daleko...
Vážně není jiná možnost?
Není.
Pro lidi, jako jsme my, ne.
Vynasnažím se vám to tu zpříjemnit.
To nechci.
Nechápej mě špatně.
Jsem ti vděčná za vše, co jsi udělal,
ale už od tebe nechci nic víc.
Je pro tebe tak nesnesitelné přijmout moji pomoc?
- Pro vás oba... - Děsí mě to.
Neboj. Nikdy se to nedozví.
Je to chytrý kluk.
- Něco vycítí... - Nikdy nepojme podezření.
Tohle by ho ani nenapadlo.
Je to nebezpečné.
Myslíš, že bych syna vystavil nebezpečí?
Jak to mám vědět?
Mluvíš, jako bychom jeden druhého znali.
Neznáme.
To není pravda.
Čtrnáct let.
Už nejsem ta holka ze zátoky.
Teď jsem...
Teď jsem vdova.
Jako moje matka.
Son-džo.
NA MOTIVY KNIHY AUTORKY I MIN DŽIN
PAČINKO
ČERVEN 1945
Zeptám se předáka, jestli je to pravda.
Neobtěžuj se.
Koukněte na ně! Jak ztloustly.
Očividně dostávají víc než my.
- Neposlouchej je. - Copak to jde? Nezavřou pusu.
Nemůžeš mi přeložit, co doopravdy říkají?
Jak by ti to pomohlo?
Říkaly, že jsem tlustá, ne?
Aspoň tohle slovo znám.
Děláme stejnou práci, ale podle nich se flákáme.
Tyhle řeči přece neposloucháš prvně. Proč tě to tak rozčiluje?
Štve mě hlavně ta hezká.
Podívej na ni!
Myslí si, že je lepší než my.
Co je zač, že se tak natřásá?
Kdybyste zapojily ruce stejně jako pusu,
už jste mohly mít hotovo.
Koukejte! Všechny ostatní dělají na vás.
Vy nám budete říkat, co máme dělat?
Pro takové jako vy nepracujeme!
Víte to jistě?
Co to je za klábosení?
Zpátky do práce.
Máte nějaký problém?
Běž! Zmiz!
Utíká!
Pomoz mi!
Chce být volná! Utíkej! Nenech se chytit!
Dělej, zdrhni!
- Mozasu, utíká! - Rychle! Běž!
Pomoc!
- Pomozte nám. - Utíkej!
Pane Kime, tady!
Mám ji.
To není fér. Bylo to dva na jednu.
Díky tobě teda ne.
Odneseš ji zpátky?
Tady to je mnohem větší zábava než ve škole. Že jo?
Doufám, že se už nevrátíme.
Válka nepotrvá věčně.
A copak bys chtěl trávit život takhle?
Honit slepice a uklízet po nich trus?
Mně to přijde dobrý.
Co kdyby nás sem Ko Han-su nepřivezl?
Máme velké štěstí, nemyslíš?
Ale od mámy to nebylo fér. Proč nám pana Koa nepředstavila dřív?
Představ si, kolik jsme mohli spořádat sladkostí.
Taková škoda.
Promiňte.
Nejspíš si mě nepamatujete.
Byl jsem tu onehdy večer.
Vzpomínám si.
Měl jsem obavu.
Váš vnuk...
Jak je na tom?
Neměl tehdy tak mluvit.
Nepoznávala jsem ho.
Ne, nesouhlasím.
Ten muž za pultem překročil mez.
Váš vnuk měl odvahu, že se ozval.
Vidím, že jste ze mě nesvá.
To nebyl můj záměr.
Omlouvám se.
Co chceš, Solomone?
Majitelka chce ten pozemek prodat.
Tentokrát už doopravdy.
Ty jo, asi jseš fakt zoufalej.
Jasně že jseš. Slyšel jsem o tom fondu, cos zkoušel dát dohromady.
Mrzí mě, že ti to nevyšlo.
Abe. On je cíl.
Zmiz odsud. Nezměnil ses.
Ale změnil.
A za tři měsíce mi banka zruší účet,
takže se dá říct, že nemám co ztratit.
Ne? Ale chceš mou pomoc, co?
Jo.
Proč bych to dělal?
Protože tenhle chlápek,
co pilně pracuje za stolem a hraje si na svědomitýho pracovníka,
není ten Tom Andrews, co kdysi kraloval žebříčku osm let v kuse.
Zase jsi ale neměl na zádech terč, co?
O čem to mluvíš, Solomone?
O pravým důvodu, proč jsi tady, Tome.
Proč tě vykopli z New Yorku.
Tak tys slyšel, jak jsem hrubě ohrozil majetek klienta?
Nemusím se ti sice zpovídat,
ale byl za tím jeden chlap. Jeden hajzl, co se mě rozhodl potopit.
Protože jsem si mu dovolil říct, že není pan neomylnej.
Vyhlásil mi válku a proklepl každičkej můj obchod.
Víš, co vyšťoural?
Baldwin United.
Kdo to jako je? To je jedno.
Naprosto, Solomone.
Našel neregulérnosti v tiskopisech.
Který jsem ani nevyplňoval já. Jasně. To dělal nějakej debilní analytik jako ty.
- Ale firma tě zbavila obvinění. - Nakonec jo.
Jenže mě vyhostila.
Zdravíčko, Tokio, moje vyhnanství.
Tak co vlastně chceš, Tome?
Chci vidět svoje děti častěji než jednou ročně.
Stačilo by mi, aby mnou neopovrhovaly.
Ne, doopravdy chci,
aby moje exmanželka ojela novýho, bohatýho manžela,
aby mi už dala pokoj.
To by bylo fakt hezký.
Tohle nechceš nejvíc ze všeho.
Ty chceš odjet domů.
Není to tak?
Co kdybych ti řekl, že bys příští rok touhle dobou mohl být doma?
Pryč z týhle firmy, se slušným kapitálem na rozjezd novýho vlastního podniku,
abys ukázal světu, že Tom Andrews je pořád frajer.
Myslím to vážně. Může to tak být.
Samozřejmě to není jen tak.
Mami! Já věděl, že přijede!
Mozasu!
Hej, počkej!
Pane Ko!
Mami, podívej!
Jak mně ta hudba chybí.
Son-džo, poslechni si to.
Nic moc, ale jsem rád, že máte radost.
Co jste nám ještě přivezl?
- Mozasu! - Tam.
Ty jo!
Hele, Noo! Já ti říkal, že je přiveze.
Ty mám nejradši.
Noo, ty jsou pro tebe.
Pročti si je. Pozorně.
Chcete, abych vám je přeložil?
Já je číst umím. Chci vědět, zda to dovedeš ty.
Nemám na mysli jazyk,
ale to, co tam je řečeno i co není.
Jinými slovy, musíš se naučit číst, co tam není psáno.
No teda, těch tu je.
Co je tohle?
Opatrně.
- Už jsi někdy pouštěl draka? - Ne, nikdy.
Tak se koukneme, jak vám to půjde?
Ano!
- Jdeme. - Jo, k řece. To bude paráda!
Pojď!
Co to děláš?
Son-džo, každý kluk by měl umět pouštět draka.
Kluci.
Dávej si pozor.
Chlápek, co míval tuhle kancelář, prý nedopadl nejlíp.
Myslíš, že neobstál kvůli té kanceláři?
Těžko říct.
Ale slyšel jsem,
že to kapku přeháněl.
Byl dost nadutý.
Prý si připadal jako Američan.
To by to vysvětlovalo.
Proč jsi tady?
Přinesl jsem Tomovi dobré zprávy.
Majitelka pozemku se rozhodla prodat.
A předpokládám, žes v tom měl prsty.
Ano.
- Kolik dělá tvůj podíl? - Pět procent.
Aha.
Blahopřeju.
Děkuju.
Potřebuješ ještě něco?
Chci, abys věděla...
že bys to tu měla vést ty.
Pracuješ usilovněji něž kdo jiný tady.
A taky jsi chytřejší.
Tohle vědomí musí člověka děsně štvát.
Protože to se nikdy nestane,
což víme oba.
Bez ohledu na to, jak moc si to zasloužíš.
Je mi to líto.
Držím ti palce.
Doopravdy.
Počkejte.
Nešel bys na večeři?
Myslíš jako na rande?
Takhle to Američané dělají?
Všechno definují?
Ne. Chci jen vědět, jestli se mám předtím osprchovat.
Osprchuj.
Mám jednu podmínku.
Jakou?
Podnik vyberu já.
Tu máte.
Dneska slupnou úplně všechno.
Jako by snad byli celé dny o hladu.
To sotva. Včera jsem je totiž nakrmil dosyta.
Chodíte sem každý den?
Kromě víkendů.
To tu bývá moc dětí.
Nemáte děti rád?
Ne, děti zbožňuju.
No, ne všechny.
Ale oni se dětí bojí.
Vezměte si.
Ten sameček se mi nelíbí.
Všechno jim to vyzobává.
Proč myslíte, že je to samec?
Je to samice.
Skutečně?
Ale pozor tamhle na toho.
Jak začne žrát, neví, kdy přestat.
Jsou horší než prasata ve čtvrti Ikaino.
Tam jste vyrůstala?
Ne.
Narodila jsem se v Jongdu.
V Jongdu? Kde to je?
Není to tady.
Mám ještě plno práce. Měla bych jít.
Můj vnuk je hodný hoch.
Ale zrovna teď má potíže.
Musí to být těžké.
To ano.
Doufala jsem, že on na tom bude jinak.
Když mně bylo jako jemu,
stávala jsem ve frontě na příděl a účastnila se cvičení pro případ náletů.
Mysleli jsme, že nás Američané povraždí.
Že nežije ve světě, který se zbláznil,
ale přeci není jeho vina.
Neměl by to ale díky tomu mít lehčí?
Ne.
Ať je doba jakákoli, život není lehký nikdy.
Leda bychom byli bohové.
A teď už všichni odleťte!
Leť výš!
Výborně!
Rychleji!
Ať vzlétne výš.
Utíkej dál!
- Ať neklesne! - Rychleji!
Víc! To je ono!
Mozasu, pozor ať nezakopneš!
To je švanda! Počkej na mě!
Noo! Mozasu!
Noo!
Mami!
- Mozasu, pojď ke mně. - Mami.
Míří na sever.
Kdyby cílili na Nagasaki, letěli by opačným směrem.
Nemíří za tvým manželem.
- Kjong-hui! - Nech ji.
Tak. Hotovo.
Můj švagr má štěstí, že dostane tak úžasný balíček.
Všichni mu musejí závidět.
To doufám.
Snad mu to padne.
Odnesu to.
Už je pozdě. Jdi až ráno.
Předák říkal, že na poštu pojede zítra.
Chci to odeslat co možná nejdřív.
A nevím, kolik toho dnes naspím.
Kjong-hui,
jsem si jistá, že je v pořádku.
Já vím.
Ale co zítra?
Nebo pozítří?
Nemůžeš mi slíbit, že bude v bezpečí pořád.
To není možné.
My jsme všichni pospolu.
A pomyšlení, že on je úplně sám...
Nepřijde mi to fér.
Noo.
Už stačilo.
Jdi spát.
Ty...
Tvůj otec,
nesmíš na něj zapomenout.
Víš to?
Jak bych mohl?
Já to věděl. Máme tu zloděje!
Někdo krade vejce!
Cože?
Poslední dny nacházím čím dál míň vajec.
Když jsem to řekl předákovi,
dal mi za pravdu.
Byl vzteky bez sebe.
Ale já mu slíbil, že toho zloděje chytíme.
Proč bys mu něco takového sliboval? Jak ho chytíš?
Napadlo mě nastražit past.
- Past? - Co to je?
To nebude fungovat.
Jestli toho zloděje skutečně chceš dostat, musíš si na něj počíhat.
Chytit ho při činu.
No jasně!
Mami, můžu? Prosím.
Je to bezpečné? Co když je to někdo nebezpečný?
Myslím, že já a oba chlapci dohromady máme síly dost.
Proti komukoli.
Je lepší ho lapit hned a utnout to v zárodku.
Mami, on se v tomhle vyzná.
Stačí se na něj podívat.
- Určitě je to v pořádku... - Tak dohodnuto.
Jdi to vyřídit bratrovi.
Po večeři si půjdeme vyhlédnout ideální stanoviště ke sledování.
- Co ty na to? - Parádní plán.
Jdu to říct bráchovi.
Je to tady čím dál lepší.
Jsi si tím jistý?
Žádný strach.
Nejspíš tu jen slídí nějací hladoví vesničané.
Nevadilo by, kdybych šla i já?
Chceš jít s námi?
Nikdy dřív jsem o číhání na zloděje neslyšela.
Zní to lákavě.
Ale jestli budu překážet...
Chlapci budou jistě rádi.
Jakitori znáš, ne?
Samozřejmě.
Vítám vás!
Dvě piva, prosím.
Vaří tu dobře.
A je to levné.
V mojí situaci dokonalá kombinace.
Děkuju.
Víš...
Chápu, že to mezi námi teď nebylo ideální.
Převážně mojí vinou.
Ale teď jsem na tom takhle.
Skončil jsem s předstíráním.
Jestli ti to nevyhovuje...
klidně jdi domů.
Žádné výčitky.
Ale chci, abys věděla tohle.
Takhle na dně nebudu napořád.
Jsem chytrý.
Lačný.
Už znám pravidla téhle hry.
A nebudu se drát nahoru na úkor těch, kdo si to nezaslouží.
Ale ti, kdo ano...
to jsou legitimní cíle.
Jak jsem řekl, jestli ti to tak nevyhovuje,
pochopím to.
Na zdraví.
Už tu jsme hodiny.
Jak dlouho ještě musíme čekat?
Jsou to teprve dvě hodiny.
A buď tiše. Takhle zloděje akorát zaplašíš.
Mozasu.
Možná že dneska ani nikoho nechytíme. Jestli je chytrý, dá si pár nocí pohov.
Takže to dneska dost možná bude fiasko?
Kdo ví?
Pane Kime, odkud znáte pana Koa?
Noo.
To je nezdvořilé.
To nevadí.
Jistě se na to chceš zeptat delší dobu.
Potkal jsem ho před 15 lety v docích.
Tehdy jsem tam pracoval.
Bral jsem jakoukoli práci
a byl jsem samý průšvih.
Jako co třeba?
Hodně jsem se pral.
Byl jsem hloupý.
Omezený.
A taky rozezlený.
Nebezpečná kombinace.
Proč jste byl rozezlený?
Doma v Koreji měl můj otec malou farmu.
Nijak velkou, ale uživila nás.
Ale když přišli Japonci,
nařídili farmářům nahlásit výměru své půdy.
Jeden úředník udělal chybu a připsal otci příliš velký pozemek.
Daň byla tak vysoká, že si ji otec nemohl dovolit zaplatit.
Tu půdu mu sebrali.
Časem
moje mladší sourozence poslali k různým rodinným příslušníkům.
Co se kvůli tomu matka nabrečela.
A láska, kterou chovala k otci,
chřadla.
Jednou ráno se otec vydal do polí.
Do těch, která kdysi byla jeho.
Už se nevrátil.
Pohřbil jsem ho tam...
kde kdysi rostly jeho brambory.
Krátce nato jsem odešel z domova.
Hele tamhle!
Kolik jich tam je?
Obsaďte branky.
Mají nás!
- Běž! - Dobrý, brácho?
Utíkají!
Nechte je být.
Já jednoho mám.
To je on!
- Ty toho kluka znáš? - Ten Nou týral ve škole.
Prosím. Když to zjistí učitelé v chrámu, zbijí mě.
Jsi jeden z evakuovaných?
Proč nám kradeš vejce?
Je nás 20 a nemáme dost jídla.
Jsme pořád o hladu.
Tak co s ním chceš provést?
Já?
Rozhodni. Můžu ho pustit s varováním.
Nebo ho odvedu zpátky do chrámu, ať si to s ním vyřídí.
Pusťte ho.
Ale provedl ti toho tolik!
Běž. Než si to Noa rozmyslí.
Hej!
Nezapomeň se rozdělit s ostatními, ano?
Jak jsi ho mohl pustit?
Mohl ses mu pomstít.
Tvůj bratr zvolil správně.
Je lepší, když je ti nepřítel zavázaný než naopak.
To už Noa jistě zjistil.
Opravdu?
To si musím zapamatovat.
Pojďte. Je pozdě.
Vzrůšo, co, teto?
Až moc velké.
Bude zázrak, jestli se mi dnes podaří usnout.
Haló?
Hotovo.
Ten pozemek teď patří Abemu.
Už se to rozjelo. Tak ať to kouká vyjít.
Vyjde. Vím to.
Překlad titulků: Jiří Sailer