Japansk dialog i blått. Koreansk dialog i gult.
(på koreanska) Noa!
Sunja, här är vi.
Där är han!
Jag ser honom!
Var har du varit?
Vi måste iväg genast.
Min man är död.
Sunja, vilka är de här männen?
Det här är Koh Hansu, en vän till familjen.
Han har hittat en plats åt oss på landsbygden.
Våra instruktioner är att gå till skyddsrummet.
Skyddsrummen är inget skydd.
Men min man är inte här.
Vi kan inte åka utan hans tillåtelse.
Ni hinner dö innan ni får den.
När bombningarna väl börjar, är amerikanerna obevekliga.
Ni måste iväg.
Det är så plötsligt, jag vet, men vi kan lita på dem.
Herr Koh ska skydda oss.
Gå in. Packa bara vad ni behöver.
- Fort. - Kom.
Noa, ta med en filt till!
Vad gör du? Vi har inte tid.
Jag kan inte bara kasta bort dem.
Våra familjeklenoder. Min man och jag...
Förstår du inte vad som händer?
Jag är inte dum!
Men vi har haft de här i generationer.
Jag vägrar mista dem.
Undan.
Packa färdigt. Jag gör det här.
Skynda på.
Mozasu, var är din mössa?
Jag har redan packat ner den!
In med er fort.
Fort.
Jiyun...
Hon har ingen.
Det går inte. Vi kan inte stanna bilen nu.
Då kommer vi aldrig ut.
Hon och barnen är säkert redan trygga i skyddsrummen.
Vi ska träffa henne igen.
(på japanska) Fyll hinkarna!
In med er! Fort! Täck öppningen!
Släpp in oss!
Visa barmhärtighet!
Min dotter är sjuk!
Släpp in oss!
Du är vaken.
Äntligen framme.
Mozasu, var försiktig.
Sunja, ska vi verkligen stanna här?
Är det så det är?
Jag har kallat på några män för att få ordning här.
De tar med förnödenheter.
Filtar och sånt.
Men det är jordgolv.
Och det finns inget kök.
När kan vi återvända hem?
Först måste kriget ta slut.
Ert hem finns nog inte ens kvar.
Jag har bett Kim Changho att stanna hos er.
Det är omöjligt.
Han är en främling för oss.
Sunja, du vet att Yoseb aldrig skulle tillåta det här.
Hon har rätt.
Hur kan vi bo med en man vi knappt känner?
Prata inte så dumt.
Tror du att det här är staden?
Du måste tänka på barnen.
Du glömmer att jag växte upp på landet.
- Liksom jag. - Med all respekt,
du hade tjänstefolk som passade upp.
Och du...
Du har inte varit på landet på nästan 14 år.
Folk förändras i tider som dessa.
Man vet aldrig vad desperata människor kan göra.
Hör på mig.
Han stannar. Jag litar på honom.
Vi har mycket att göra.
Noa, hjälp mig att lasta ur bilen.
Kyunghee, jag vet att det här inte är vad vi väntade oss.
Lyssna på mig.
Det är inte smutsen som skrämmer mig.
Och jag är inte rädd för hårt arbete.
Det lovar jag dig.
Men att se allt det här...
Att veta att jag inte är bättre än ett djur...
Och med Yoseb så långt borta...
Finns det ingen annanstans att ta vägen?
Nej.
Inte för såna som vi.
Jag ska göra mitt bästa för att göra det mer bekvämt.
Det vill jag inte.
Och jag vill inte att du missförstår.
Fast jag är tacksam för allt du har gjort,
vill jag inte ha nåt mer av dig.
Är det så outhärdligt att ta emot min hjälp?
- Att hjälpa er båda... - Det skrämmer mig.
Var inte orolig. Han får aldrig veta.
Han är en klipsk pojke.
- Han kommer att ana nåt. - Nej, då.
Det är inget han kan föreställa sig.
Det är farligt.
Tror du att jag gör nåt som sätter min son i fara?
Hur ska jag veta?
Du pratar som om vi känner varandra.
Det gör vi inte.
Det är inte sant.
Fjorton år.
Jag är inte längre flickan i viken.
Nu är jag...
Jag är änka nu.
Liksom min mor.
Sunja.
BASERAD PÅ BOKEN AV MIN JIN LEE
JUNI 1945
Jag har lust att fråga förmannen om det är sant.
Bry dig inte om det.
Se på dem, bara! Så feta de har blivit.
De får absolut mer än vi.
Strunta i dem.
Hur då? De slutar ju aldrig prata.
Om du bara ville berätta vad de egentligen säger.
Vad hjälper det dig?
De sa att jag var fet, eller hur?
Åtminstone det ordet förstod jag.
Vi utför samma arbete,
men på dem låter det som om vi latar oss.
Du har hört sånt prat förr.
Varför bryr du dig?
Det är den söta som retar mig.
Titta på henne!
Hon tror sig vara bättre än vi.
Vem är hon att sätta näsan i vädret?
Om ni arbetade mer och pratade mindre,
hade ni kanske varit klara nu.
Titta! Alla andra jobbar på.
Vem är du att ge oss order?
Vi jobbar inte för såna som du!
Är du säker på det?
Vad är det för pladder?
Fortsätt arbeta.
Har du problem?
Gå! Iväg med dig!
Den kommer undan!
Hjälp mig!
Hon vill vara fri!
Spring! Låt honom inte fånga dig!
Fort, spring undan!
- Mosazu, den kommer undan! - Fortsätt!
Hjälp!
- Hjälp oss. - Spring!
Herr Kim, här!
Jag har den.
Orättvist. Ni var två mot en.
Du hjälpte då inte till.
Ska vi ta den tillbaka?
Det här är mycket roligare än skolan.
Håller du inte med?
Måtte vi aldrig återvända dit.
Kriget varar inte för evigt.
Och är det här verkligen vad du vill göra av livet?
Jaga höns och mocka hönslort?
Det låter rätt bra för mig.
Tänk om Koh Hansu inte hade tagit oss hit?
Vi är lyckligt lottade, eller hur?
Men det var inte rätt mot mor.
Varför dröjde hon så länge innan hon presenterade honom för oss?
Tänk så mycket godis vi kunde ha ätit.
Vad vi gick miste om.
Ursäkta mig.
Ni känner nog inte igen mig.
Jag var här härom kvällen.
Jag minns.
Jag blev orolig.
Er sonson,
hur är det med honom?
Han borde inte ha sagt så där.
Det var olikt honom.
Nej, jag håller inte med.
Mannen bakom disken betedde sig illa.
Det krävdes mod för er sonson att säga ifrån.
Jag ser att jag gör er obekväm.
Det var inte min avsikt.
Jag ber om ursäkt.
Vad vill du, Solomon?
Markägaren vill sälja.
Och nu menar hon allvar.
Oj, du måste verkligen vara desperat.
Det förstår jag.
Jag hörde om fonden du försökte skapa.
Synd att det inte blev nåt av.
Abe. Han är måltavlan.
Gå härifrån. Du har inte förändrats.
Jo, det har jag.
Och med bara tre månadslöner kvar på banken
kan man säga att jag inte har nåt att förlora.
Nehej? Men du behöver min hjälp, va?
- Ja. - Okej.
Varför skulle jag hjälpa?
För det du gör här,
vantrivs bakom det där skrivbordet,
spelar den lydige mannen i ledet,
är inte den Tom Andrews som gjorde toppresultat
åtta år i rad.
Fast då hade ingen tummen på dig, eller hur?
Vad pratar du om?
Det verkliga skälet till att du är här.
Varför New York skickade iväg dig.
Så du hörde om min grova oaktsamhet med klienters tillgångar?
Inte för att jag behöver förklara mig för dig,
men det var särskilt en jävel som försökte sätta dit mig.
För jag vågade säga till honom att han saknade känsla för stora affärer.
Då inledde han en kampanj mot mig
och gick igenom varenda en av mina affärer.
Gissa vad som fällde mig?
Baldwin United.
Helt okända. Det spelar ingen roll.
Det spelar ingen roll.
Det fanns felaktigheter i formulären.
Det var inte jag som skrev ut dem.
Visst inte. Det var nån jävla analytiker, som du.
Men du blev rentvådd.
Till slut, ja.
De förvisade mig ändå.
Hej, Tokyo, mitt fängelse.
Vad vill du då, Tom?
Jag vill träffa mina barn mer än en gång om året.
Jag är glad om de inte avskyr mig.
Nej, vad jag verkligen vill
är att min exfru hittar en rik, ny make
och lämnar mig i fred.
Det vore fint.
Nej, det är inte vad du verkligen vill.
Du vill åka hem.
Visst är det så?
Om jag säger att du kan vara hemma vid den här tiden nästa år?
Sluta på den här firman,
starta en egen bra fond som grund för ditt nästa jobb,
att visa världen att Tom Andrews inte har tappat skärpan.
Jag menar allvar. Det kan ske.
Det krävs förstås en motprestation.
Mamma! Jag visste att han skulle komma!
Mozasu!
Hallå, vänta!
Herr Koh!
Mamma, titta!
Jag insåg inte hur mycket jag saknade musik.
Sunja, lyssna.
En småsak, men roligt att ni blev glada.
Vad mer har du med dig åt oss?
- Mozasu! - Där.
Oj!
Titta, Noa! Jag sa ju att han skulle ta med lite.
Min favoritsort.
Noa, de där är till dig.
Jag vill att du läser dem. Noga.
Ska jag översätta dem åt dig?
Jag kan läsa dem. Men jag vill veta om du kan.
Jag menar inte språket,
utan vad som sägs och inte.
Med andra ord måste du lära dig att läsa det som är utelämnat.
Oj, det finns så mycket här.
Vad är det där?
Var försiktiga med den.
Har du nånsin flugit drake?
Nej, aldrig.
Ska vi se hur ni klarar er?
Ja!
- Kom. - Vi går ner till floden.
Det blir jättekul!
Kom!
Vad gör du?
Sunja, alla pojkar borde lära sig flyga drake.
Pojkar.
Du borde vara försiktig.
Det gick visst inget vidare för killen som hade kontoret förut.
Misslyckades han på grund av kontoret, menar du?
Det vet jag inte.
Men jag hörde att han var
ganska jobbig.
Högfärdig.
Jag hörde att han var amerikan.
Det kan förklara saken.
Varför är du här?
Jag kommer med goda nyheter till Tom.
Markägaren är beredd att sälja.
Du hade ett finger med, antar jag.
Det stämmer.
- Vad är din andel? - Fem procent.
Jag förstår.
Gratulerar.
Tack.
Var det nåt mer?
Jag vill bara säga
att du borde vara chef här.
Du jobbar hårdare än nån annan här.
Du är smartare också.
Vetskapen om det måste göra dig galen.
För den dagen kommer aldrig,
och det vet vi båda två.
Oavsett hur mycket du förtjänar det.
Jag beklagar det.
Jag håller på dig.
Jag menar det.
Ett ögonblick.
Vill du äta middag med mig?
Som en dejt, menar du?
Är det så amerikaner gör?
Definierar allt?
Nej. Jag vill bara veta om jag ska duscha först.
Gör det, tack.
På ett villkor.
Vilket då?
Jag väljer matställe.
Här får ni.
De är ivriga på maten idag.
Som om de inte fått mat på flera dagar.
Vilket inte stämmer. För jag gav dem mycket mat igår.
Kommer ni hit varje dag?
Utom på helgerna.
För många barn här då.
Gillar ni inte barn?
Jo, jag älskar barn.
Nåja, inte alla.
Men fåglarna är rädda för barnen.
Ta lite.
Åh, den där tycker jag inte om.
Han tar maten för de andra.
Varför tror ni att det är en han?
Det är en hon.
Verkligen?
Men ge akt på den där.
När han börjar äta, kan han inte sluta.
De är värre än grisarna i Ikaino.
Vart det där ni växte upp?
Nej.
Jag föddes i Yeongdo.
Yeongdo? Var ligger det?
Inte här.
Jag har mycket att göra.
Dags att jag går.
Min sonson.
Han är en bra pojke.
Men han har det motigt just nu.
Det måste vara jobbigt för honom.
Inte lätt.
Jag hade hoppats att det skulle bli annorlunda för honom.
När jag var i hans ålder
stod jag i ransoneringsköer och genomgick luftvärnsövningar.
Vi trodde att amerikanerna skulle komma och slakta oss.
Han kan ju inte rå för
att han inte lever i en värld som blivit galen.
Men då borde väl allt vara lättare för honom?
Nej.
Oavsett vilken tid man lever i, är livet aldrig lätt.
Såvida man inte är en gud.
Dags att ni flyger iväg!
Flyg högre!
Sådär ja!
Fortare, fortare!
Få den att flyga högre.
Fortsätt!
- Låt den inte sjunka! - Fortare!
Mer! Såja!
Mozasu, akta så att du inte snavar!
Det här är kul! Vänta på mig!
Noa! Mozasu!
Noa!
Mamma!
- Mozasu, kom hit. - Mamma.
De flyger norrut.
Om de haft Nagasaki som mål hade de flugit åt andra hållet.
De flyger inte mot din man.
- Kyunghee! - Låt henne vara.
Såja. Klart.
Min svåger är lyckligt lottad som får ett så välsignat paket.
Alla avundas honom säkert.
Jag hoppas det.
Hoppas att den passar.
Jag går och lämnar av dem.
Det är sent. Gå imorgon bitti.
Förmannen sa att han far till sin post imorgon.
Jag vill få iväg de här så fort som möjligt.
Och jag vet inte om jag kan sova i natt ändå.
Kyunghee.
Han är säkert oskadd.
Jag vet.
Men imorgon, då?
Eller dagen därpå?
Du kan inte lova att han alltid ska klara sig.
Det är inte möjligt.
Alla vi är tillsammans...
Och han är alldeles ensam...
Det känns orättvist.
Noa.
Det räcker nu.
Gå och lägg dig.
Din...
Din far,
du får inte glömma honom.
Det vet du väl?
Hur skulle jag kunna göra det?
Jag visste det. Vi har en tjuv!
Nån stjäl äggen!
Vad är det?
De senaste dagarna
har jag hittat allt färre ägg.
Jag berättade för förmannen.
Han sa att jag hade rätt.
Han var så arg.
Men jag lovade honom att vi skulle fånga tjuven.
Varför lovade du honom det?
Hur ska du fånga tjuven?
Jag tänkte att vi kunde gillra en fälla.
- En fälla? - Vad är det?
Det lär inte fungera.
Om man vill fånga tjuven måste man hålla utkik.
Ta honom på bar gärning.
Just det!
Mamma, får jag göra det? Snälla.
Tänk om det är nån som är farlig?
De två pojkarna och jag tillsammans ska nog klara av tjuven.
Vem det än är.
Bäst att fånga tjuven fort och kväva det i sin linda.
Mor, han kan sånt här.
Det ser man direkt.
- Om du är säker på saken... - Då gör vi så.
Gå och säg till din bror.
Efter maten ska vi hitta en perfekt utkiksplats.
- Hur låter det? - Jag gillar den här planen.
Jag säger till min bror.
Det här stället blir allt bättre.
Är du säker?
Oroa dig inte.
Det är nog några hungriga bybor som snokar runt.
Får jag följa med?
Vill du följa med oss?
Det är första gången jag hör om att hålla utkik.
Det låter spännande.
Men om jag är i vägen...
Pojkarna är säkert glada att ha dig med.
Du har väl smakat yakitori förut?
Självklart.
Välkomna!
Två öl, tack.
Maten är bra här.
Och billig.
Perfekt för mig just nu.
Tack.
Alltså...
Jag vet att det inte har varit lätt mellan oss.
Det är mest mitt fel.
Men därför är jag här nu.
Jag förställer mig inte längre.
Om det inte funkar för dig...
...sätter vi punkt här.
Utan osämja.
Men jag vill att du ska veta att...
...jag inte alltid kommer att sitta trångt till.
Jag är smart.
Hungrig.
Och jag kan spelets regler nu.
Och jag tänker inte bli rik på andras bekostnad.
Men om de förtjänar det...
...har jag inga betänkligheter.
Som sagt, om det inte funkar för dig,
så förstår jag.
Skål.
Det har gått flera timmar.
Hur mycket längre måste vi vänta?
Det har bara gått två timmar.
Och var tyst.
Du skrämmer bort tjuven.
Mozasu.
Vi kanske inte fångar tjuven i natt.
Om han är smart håller han sig borta några nätter.
Så vi sitter här förgäves?
Vem vet?
Herr Kim, var träffade du herr Koh?
Noa.
Det är oförskämt att fråga.
Det gör inget.
Jag vet att du har velat fråga länge.
Vi träffades i hamnen för 15 år sen.
Jag jobbade där då.
Jag tog alla jobb jag kunde hitta,
och hamnade ofta i trubbel.
Vad för trubbel?
Jag kom i slagsmål.
Jag var dum.
Okunnig.
Och arg.
En farlig kombination.
Varför var du arg?
Hemma i Korea hade min far ett litet jordbruk.
Det var inte stort, men det livnärde oss.
Men när japanerna kom
måste bönderna registrera storleken på sin mark.
En tjänsteman gjorde fel och skrev för stor areal på min far.
Min far hade inte råd att betala skatten.
Marken togs ifrån honom.
Så småningom
skickades mina yngre syskon till olika släktingar.
Min mor grät bittert över det.
Och hennes kärlek till min far,
den svalnade.
En morgon gick min far ut på fälten.
Fälten som hade varit hans.
Han kom inte tillbaka.
Jag begravde honom...
...där hans potatis hade växt en gång.
Jag begav mig hemifrån strax därefter.
Titta där borta!
Hur många är de?
Vakta grindarna.
Vi är fast! Spring!
- Spring! - Bror, hur gick det?
De kommer undan!
Strunta i dem.
Jag tog fast en.
Det är ju han!
Känner du igen pojken?
Det var han som mobbade Noa i skolan.
Snälla. Om lärarna i templet får veta, slår de mig.
Är du en av de evakuerade?
Varför stjäl ni våra ägg?
Maten räcker inte åt oss alla tjugo.
Vi är hungriga hela tiden.
Vad vill du göra med honom?
Jag?
Bestäm du. Jag kan släppa honom med en varning.
Eller ta honom tillbaka till templet och låta dem straffa honom.
Låt honom gå.
Men han var ju så elak mot dig!
Gå. Innan Noa ändrar sig.
Hallå!
Se till att dela med de andra. Förstått?
Hur kunde du låta honom gå?
Du kunde ha fått ge igen.
Din bror gjorde rätt.
Bättre att en fiende står i skuld till en än tvärtom.
Det visste nog Noa redan.
Verkligen?
Det måste jag lägga på minnet.
Kom. Det är sent.
Visst var det spännande, tant?
För spännande.
Jag undrar om vi kan sova alls i natt.
Hallå?
Det är klart.
Fastigheten tillhör nu Abe- san.
Tärningen är kastad. Måtte det fungera.
Det kommer att fungera. Det vet jag.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson