НАШ НОЙ ЇДЕ В УНІВЕРСИТЕТ ВАСЕДА!
(кор.) У дитинстві ти постійно тут гасав.
А твій любий тато завжди бігав за тобою!
Мій знайомий докер
усе продав, щоб купити квиток додому.
Мабуть, уже прямо зараз береться за зброю проти тих виродків.
Якщо добрався.
Чув, що дорога туди небезпечна.
Чому ти так поводишся у цей радісний день?
Ти чудово впорався!
Перестань. Навіть його мама не плаче.
Усі зібралися заради тебе.
Виходить, що так.
Це занадто.
Звикнеш.
Це лише початок.
На.
Цей годинник... З нього все почалось.
Відкрий.
Обід готовий!
Тепер він твій.
Дякую!
Сідайте!
Приєднуйтесь.
Ходімо.
Сунджа, не стій. Сідай.
Передай далі.
І мені теж.
Не спіши. Зачекай усіх.
Сьогодні я перший.
Печінка свіжесенька. Куштуй.
Наш Ной, поздоровмо його!
Бачите? Мій онук!
Вступив у Васеду!
ЗА КНИЖКОЮ МІН ДЖИН ЛІ
ПАТІНКО
Перевірте числа ще раз.
Особливо надмірний розподіл.
Ми кілька разів усе перевірили.
Перевірте ще раз.
Разом зі щорічними звітами.
Після такої важкої праці
хотілося б уникнути зайвих виправлень.
Поверніть мені до кінця дня.
Даруйте.
Вибачте, що перериваю.
Директор чекає вас у конференц-залі.
Даруйте.
- Ви мене викликали? - Ічізакі-сан. Сідайте.
У нас термінова справа.
Щодо публічної пропозиції?
Том-сан, будь ласка, поясніть ситуацію.
Вас звинувачують
у порушенні конфіденційності.
А точніше –
в злитті конфіденційних даних клієнта про публічну пропозицію.
Ви розумієте, про що мова?
Здогадуюсь.
То ви не заперечуєте?
Визнаю, це було непрофесійно.
Слід було поводитись обачніше.
Та запевняю вас: я не ділилася конфіденційною інформацією,
яка б могла зірвати публічну пропозицію.
Наш відділ безпеки поки що розслідує це питання.
На щастя, на ситуацію звернули увагу до того,
як було завдано збитків...
Жодних збитків не буде.
Не буде, бо Том заспокоїв нашого клієнта.
Ви говорили з Кін'ю?
Я мусив простежити, що цю інформацію вони отримають від нас.
Це правильне рішення.
Як уже було сказано,
постає питання заплямованої репутації.
Повторюся,
що це мій недогляд.
Таке більше не повториться.
Я негайно обдзвоню клієнтів
і повідомлю, що все йде за графіком...
Бачу, ви не розумієте серйозності ситуації.
Ваші дії могли наразити фірму на серйозні ризики.
А як же ваш авторитет?
Ви одна з небагатьох жінок у менеджменті
і повинні служити прикладом.
Я ставлюся до цього дуже серйозно.
Однак, якщо ви кажете, що як жінка
я не маю права на одну помилку за всю кар'єру,
то це неможливо.
А ще несправедливо, ви згодні?
Тим паче що іншим давали другий шанс.
Прошу вас.
Дайте такий шанс і мені.
На жаль, уже пізно.
Ми приймемо ваше звільнення.
Прямо зараз.
Дуже шкода.
Кому?
Зроблено. Мені дозволили вимагати виплати.
На Абе висить борг у 30 мільйонів доларів.
Як швидко «Шиффлі» виставить нерухомість на продаж?
Побачимо, як Абе зреагує на вимогу.
А вже після того все вирішено.
Ми запропонуємо нашу ціну,
і аукціон буде лише формальністю.
- Подзвони, як знатимеш більше. - На зв'язку.
Усе, як ти планував.
Мушу визнати...
я не вірив, що ти на таке здатний.
Схоже, я помилявся.
Хто такий Ісаму Йоші?
Бандит, якому поталанило
зробити послугу правильній людині.
Втрата тих ринків стане для нас ударом.
Стане ударом,
але тимчасовим.
Натомість
подумай про нові лінії метро.
Контракт точно дадуть нам?
Ми домовились.
Дня нас це великий крок.
Усе інше залежить від тебе.
Але ти й так знаєш.
Проте
є одна умова.
Куроґане-кун...
хоче приватну церемонію.
Хочу уникнути зайвої уваги.
У якому сенсі «приватну»?
Він хотів би,
щоб тебе на ній не було.
Це
неприйнятно.
Я так і подумав.
Але погодився.
Так.
Бо це необхідно.
Джекпот!
Оце й усе?
Просто гра на удачу?
Ти не бачив, що я зробив?
Я розрахував час натискань
і визначив ідеальний тиск...
Ти справді віриш, що розібрався?
Це не перемога.
А що тоді?
Іду обміняю їх на призи. Ти зі мною?
Я побуду тут.
Справді?
На, візьми.
Поділися з братом.
Обережно, не пошкодь коріння.
Бачиш?
У ньому ще є життя.
Та чи витримає воно пересадку?
Мені з ним ніколи не щастило.
Про рослини треба добре дбати.
Давати достатньо світла й води.
Край, який ти згадувала...
Коннектикут.
Там багато дерев?
Дуже!
Ти б очам не повірив.
І таких високих.
Хотів би я побачити Америку.
Це завжди була моя мрія.
То чому не поїдеш?
Като-сан,
ти завжди повторюєш, як мало в тебе залишилося часу.
Тепер поїхати не так важко, як колись.
Це правда.
На жаль, так само дорого.
Принаймні для мене.
Усе так дорожчає.
Дивуюся, як люди взагалі зводять кінці з кінцями.
Але такий уже світ.
Усі бажають тобі довголіття,
але ніхто не каже, як себе в ньому забезпечити.
Якщо чесно...
я думаю переїхати до дочки.
Вона живе в Наґої.
У Наґої?
Так далеко?
Я став тягарем.
Тепер це твій обов'язок.
Дбати про родину.
Не кажи такого.
Ти говориш так, ніби зникнеш назавжди.
Я не зникну.
Токіо в сто разів більше за це місто.
Зачекай.
Коли наступного разу приїдеш додому, то збагнеш,
що тепер тобі тут тісно.
Ви послухайте!
Він раптом став мудрецем.
Дозволь спитати: а що ти?
Що без мене робитимеш?
Мною не переймайся.
У мене власні плани.
Я...
Я поїду в Америку.
Серйозно.
Щойно зможу кинути школу, заберуся звідси.
А що в Америці?
Великі машини.
Великі будинки.
Стільки місця, що не чуєш смороду сусідського гівна.
І всі цукерки світу.
То он воно що.
Ти хочеш потрапити аж туди, щоб від пуза наїстися?
Не в тому річ.
В Америці не доведеться бути тим, ким мене бачать тут.
Тому я хочу поїхати.
Усі ці роки він жив сам.
Дуже рідко бачиться з рідними.
У фінансовому плані...
Скільки в нього заощаджень?
Як ви й думали, майже нічого.
Після 30 років у друкарні він вийшов на пенсію.
Живе на пенсію,
з іпотекою на 27 мільйонів єн.
Живе економно.
Але в минулі тижні
він не раз водив мою маму в ресторан.
Так і знав, що залицяється.
Постає питання: що йому потрібно?
Мене непокоїть одне.
Він служив під час війни.
Усіх людей його віку мобілізували.
Це правда...
а от судили не всіх.
Це позика.
Думай про них так.
Що це?
Це не синові гроші. А мої.
Які я зберегла, продавши ресторан.
Але чому ти даєш їх мені?
Бо в тебе лишилося небагато часу.
Як і в мене.
Я не можу їх прийняти.
Мені вони не потрібні.
Може, тоді поїдемо туди разом.
Що скажеш?
Що думаєш?
Я б дуже хотів побачити з тобою Америку.
Господи,
дякуємо Тобі за їжу, яку Ти дав нам сьогодні,
і за всі дари, якими Ти нас благословив.
Ти годуєш нас і бережеш.
Я знаю, що егоїстично просити більшого,
але Ной покидає нас,
і тому я прошу його берегти.
У великому місті, де стільки людей губиться.
Спрямовуй його на шляху, щоб він ніколи з нього не зійшов.
Він хороший хлопчик.
Усе завдяки Тобі, Господи.
За це я дуже вдячна.
В ім'я Твого Сина.
Амінь.
Красиво.
Дуже красиво.
Брате, думаєш, у Васеді буде така їжа?
Знайди церкву. Там тобі допоможуть.
Так.
Йосебе,
не думала, що ти вже зголоднів.
Останній вечір мого старшого племінника,
а мене навіть не запросили?
Отак мене поважають у цьому домі?
Пробач.
Оце й усе?
Так ви його проводжаєте?
Клянуся, для мене це справжній бенкет.
Ти це куштувала?
Як нам це їсти?
Завжди все пересолюєш.
Пробач.
- Я приготую щось інше... - Не треба.
Краще все одно не буде.
Скільки ще ви так поводитиметеся?
Що?
Що це за розмови?
Ось як повелося, поки всі ці роки я закривав очі?
Слухай сюди.
Якби ти вчився на прикладі брата, то був би у кращій ситуації!
Дядьку!
Я знаю, що порівняно з ним мало на що здатен.
Я ніколи не стану таким розумним, добрим чи щедрим.
І він заслужив усе це важкою працею.
Я знаю.
Але тітка теж важко працює...
Мозасу, годі.
Що вона зробила не так?
Як і всі ми?
Не ми це вам заподіяли!
Мозасу.
Він правду каже.
Ною.
Що ж діється?
Мозасу, поможи.
Що ти робиш?
Ми йдемо гуляти.
Не чіпайте.
Годі.
- Відчепіться від мене! - Ною.
Дядьку, зробіть це для мене – один раз.
Я не можу!
Дайте йому спокій.
Він не готовий.
Коли як не зараз?
Він п'ять років не виходив.
Скільки це ще триватиме?
Перестаньте.
Я піду.
Обережно.
Не можу.
Вибачте.
Але, дядьку,
хіба ви не переживали гіршого?
Йосебе.
Кенхі.
Дай йому шанс.
Що тут?
Ми майже на місці.
Бетера сюди!
Знову той коротун.
Страйк!
Цього разу хоч замахнись.
Другий страйк!
Влучив!
Біжи!
Біжи! Швидко!
Швидше!
- Далі! - Оббіжи бази!
Біжи!
Швидше!
- Сейв! - Гоум-ран!
Як ти вернув годинник?
Викупив з ломбарду.
Я ж казав.
Я ніколи вас не губив.
Нащо йому цей тягар?
Сунджа,
той годинник рятував і тебе, і мене.
Тепер він у руках Ноя.
Не переживай за нього.
Його чекає успіх. Побачиш.
А зараз
мене непокоїть доля моєї дочки.
Вона виходить за чоловіка, який мене зневажає.
Він японець.
І тому тебе зневажає?
Мабуть.
З таким ніколи не знаєш.
Несказане часто правдивіше за все, що говориться вголос.
А він добре до неї ставитиметься?
Не знаю.
Ти сам казав.
Шлюб...
Це лише формальність.
У тебе з ним склалося успішно.
Так ти це бачиш?
Мене краще про таке не питати.
Я вже піду.
Хлопці скоро повернуться.
Сунджа.
Ти пам'ятаєш?
Ті дні з пранням на березі?
Які ми були щасливі.
Хоч наївно цього не розуміли.
Тепер я гнию зсередини.
Що довше я затримуюся в тіні...
то більше гнилі назбирується в душі.
Я відчуваю.
Що ж мені робити?
Гниль, яка назбирується в тобі...
просто виріж її.
Сунджа.
Дякую.
ГАЗЕТА НАДАҐАВИ ВІД 3 СЕРПНЯ 1948 РОКУ
Вбивство полонених на острові Палаван
Чому ти це зробив?
Бо він бідний?
Бо ми багаті.
Вибач, що все так обернулось.
Краще ж знати правду?
І яка, по-твоєму, правда?
Його підрозділ безжально вбив 139 американських полонених.
Ти ж не вважаєш, що це нормально?
Хіба я таке казала?
Як довго ти був з Етсуко?
І в Соломона дівчина-японка.
Чому це нормально для вас,
але коли в мене з'являється друг...
Друг?
Так, друг.
Бо мені самотньо.
Багато людей, яких я любила...
Вони вже не з нами.
Слухайся вчителя, добре?
Приїжджай, коли скучиш за моєю їжею.
Я приїду.
Годі вже.
Мамо, ми так пропустимо поїзд.
Пиши нам частіше.
Щоб ми не переживали.
Писатиму.
Обіцяю.
Ти чув маму.
Вам уже пора.
Ми вже попрощались.
Брате!
Не йди!
Я без тебе не зможу.
Ти сам казав. Ти вирушиш в Америку.
У тебе свої мрії.
Борися за них.
Чуєш мене?
Це найголовніше.
Дивися вперед, Мозасу.
Завжди тільки вперед.
ТОКІО
Наступний.
- Ім'я? - Бандо, Нобуо.
О, це ти.
Принесіть сюди спеціальну посилку.
Несу.
Ною, що це?
Не знаю.
Бандо Нобуо
Доставили вранці машиною з водієм...
Усі здивувались.
Ти мене шукаєш?
Давно ти валандаєшся з цими дурнями?
Запевняю тебе, це хороші люди.
І що кажуть ці хороші люди?
Ми програємо війну.
«Ми?»
Північна армія.
Я хотів би...
долучитися до боротьби.
Чому тебе тягне на таку дурість?
Це наша країна.
Наш народ.
Як і на півдні.
Хто на якому боці народився – питання удачі.
Ніякого провидіння.
Я скучаю за домом.
Для таких, як ми,
нема дому.
Ти вирішив остаточно?
Так.
Я дам тобі своє останнє доручення.
А потім роби, що захочеш.
Хто?
Цього разу завдання інакше.
Цього разу мені треба з деким налагодити контакт.
Вертайся й відпочивай.
- Мамо. - Мені так буде легше.
Не переживай.
Я знайду дорогу.
Ною, твій дідусь...
завжди хотів, щоб я злетіла.
Високо злетіла.
І побачила, який насправді великий світ.
Тепер твоя черга, Ною.
Ти мусиш злетіти високо.
Пообіцяй мені дещо.
Хоч іноді...
вертайся й розказуй усе мені.
Я теж хочу знати...
який світ великий.
Обіцяю.
Ти спакував речі.
Кудись зібрався?
Так.
Я долучуся до боротьби наших братів на Півночі.
Чому?
Ти ж навіть не з Півночі.
Не можу сидіти склавши руки.
Як я?
Ти потрібен своїй сім'ї.
Я хотів тобі подякувати.
Що дозволив лишитися в цьому домі.
Краще дякуй їй.
Це не моє рішення.
Але ж ти дозволив.
Невже?
А в мене був вибір?
Того, що ти хочеш зробити...
я зрозуміти не можу.
Але насправді...
це викликає повагу.
Можливо...
тому вона тебе й любить.
Я бачив вас удвох.
Як вона на тебе дивиться.
Хай скільки я про це молився...
на мене вона так не дивилась.
Я не мав наміру тебе кривдити.
Але скривдив.
Прости мене за це.
Я прошу тебе лишитися.
Бо якщо ти підеш,
вона зів'яне.
Вона сильніша, ніж ти думаєш.
Не хочу я тієї сили!
Не хочу мучениці
і не хочу бути для неї тюрмою.
Вона...
Вона заслуговує більшого,
ніж я можу їй дати.
Завжди заслуговувала більшого.
Тому...
Піди й скажи їй.
Вона вільна.
Ти мене почув?
Я не стоятиму на її шляху.
Я не можу.
Не так.
Не твоїм коштом.
Пане Кім.
Йосеб знає.
Тільки не переживай.
Він це прийняв.
І сказав...
що тебе відпускає.
Кенхі.
Скажи щось, Кенхі.
То ви вдвох вирішили мою долю?
Ось що ви зробили?
Усе було не так.
То це були переговори?
Аж ніяк.
Ти знаєш про мої почуття.
З тієї ночі в селі я ні дня не сумнівався.
Просто не думав, що це можливо.
Кенхі.
Тієї ночі
я порушила свою обітницю.
А через кілька годин
мій чоловік ледь не загинув.
Ти ж не думаєш, що це через нас...
Я знаю, що це безглуздо.
Я давно прийняла факт, що для світу я геть не важлива.
Та коли почула про бомбу,
то цілу ніч молилася.
Благала Господа його врятувати.
Я дала обітницю.
І чоловік повернувся.
Але я тебе кохаю.
Як і ти мене. Я знаю.
І це кохання
мене лякає.
Ти підеш.
Ти боротимешся й виживеш.
Бо мусиш.
Бо жити у світі, у якому більше нема тебе,
я просто не зможу.
А коли все закінчиться – вертайся до нас.
З дружиною й прекрасним дітьми.
Обов'язково вертайся.
Не треба.
Прощавайте, американці!
Вони обіцяли зрозуміти нашу культуру й традиції,
та ми стали пішаками їхніх імперіалістичних амбіцій!
Лихі схеми поникли й у наш університет.
Настав час повстати й боротися!
Скажіть.
Хто з вас наважиться до нас долучитися?
Вимагати кінця цим порочним чисткам?
Хто піде за мною?
Приєднуйтеся до боротьби!
Чому ви хотіли зі мною зустрітись?
Хто ви?
Вибачте, що потурбував.
Я Йоші Ісаму.
Я прийшов подякувати вам за допомогу з ринками.
Як ви сюди потрапили?
Я зайшов крізь ворота.
Де Хансу?
Де він?
Він отам – спостерігає за нами.
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська