NA MOTIVY KNIHY
Mám dopito.
Roberte?
Kdepak je můj Robert?
Udělej mi další martini.
Pak si zahrajeme na doktora.
Roberte, pojď prosím nahoru.
Nemůžeš se na mě přece pořád zlobit, ne?
Roberte?
Roberte!
Jako ranní východ slunce
nic v Palm Beach nezáří tak jako potenciál a příslib
denního doručení Nablýskaných listů.
Vzestup a pád společenských akcií, upevňování a rušení odkazů,
kdo dostal za uši a která „pas“ byla „fauxována“.
Ta naděje, to riziko.
Dle očekávání byly akcie Mary Davidsoulové to ráno na svém vrcholu
díky její úspěšné aukci pro fibrózu.
A Dinahino postavení bylo stále výborné
díky všemu, co udělala pro Děti s rakovinou.
Raqueliny akcie byly neustále nejisté,
ale ona sázela především
na svůj nadcházející ples.
Evelyn, ač si byla jistá,
že je druhá v pořadí na trůn, byla to ráno naprosto šokovaná.
A společenské postavení jisté osoby
se následkem její embolie dokonce zlepšilo.
Jak jsem měla zjistit, Plážový ples na konec sezóny,
největší gala roku,
který vždy upevnil její postavení na společenském vrcholu,
jak se sezóna blížila ke konci,
byl trofejí, po které toužila veškerá smetánka v Palm Beach.
Ale díky zlepšení životních funkcí nikdo netušil, co nám všem...
budoucnost přinese.
Hej! Co to dělá...
Nechte mé prádlo na pokoji, vy úchyle!
Seberte si to a zmizte.
Vítejte zpět.
Ne. Dnes žádné šperky. Chci poslat telegram.
- Prosím. - Dobře.
„Letiště O’Hare v Chicagu, Trans World Airlines, salonek pro piloty,
kapitán Dellacorte neboli Simmons.
Velká novina.“ Tečka. „Norma se zlepšuje.“ Tečka.
„Dědictví je týdny či měsíce daleko.“ Tečka.
„Do bytu zatéká.“ Tečka. „Dám vědět, kde budu.“ Tečka.
- Máte to? - Dva dolary.
Co budu dělat, když královna přežívá?
Držela jsem se motta z dob soutěží krásy:
„Dobrá manikúra, to je vzpruha.“
Dávné přísloví.
- Maxine? - Mitzi!
Přítel se se mnou včera rozešel.
Zlato. Na.
Jo.
Měli jsme sex a pak šli na čínu do Great Wall
a dali si pálivé krevety, které jsem zaplatila já.
Měli jste sex před večeří?
Podívej se, co mám.
Dvacetidolarovku.
To jsou první peníze, co jsem vydělala během své slavné kariéry jako miss.
Zároveň jsou to bohužel i mé poslední peníze.
Skoro jsem to dnes ráno vysklila, abych zaplatila benzín.
Zvedla jsem to nad hlavu, podívala se na to,
zastavila jsem se a řekla: „Ne!
Někdo na začátku kariéry by to mohl využít pro inspiraci.
Nebo s tím zaplatit pálivé krevety.“
Jsi jediná upřímná osoba, kterou jsem v Palm Beach potkala,
a proto bys to měla mít ty, obzvlášť nyní.
Možná bych tím taky mohla zaplatit ledově stříbrný lak.
Mé tlapky potřebují Mitzi.
Maxine. Četlas dnes ráno Nablýskané listy?
Ne. Cože? Proč? Balila jsem.
Hlavní článek je o tobě.
Cože?
„Kdo je paní Dellacorteová?“
Panebože. Asi se pozvracím.
Nebo půjdu na velkou. Ne, asi se pozvracím.
- Nebo oboje! - Dočti to celé, Maxine!
„Překvapila tím, jak se na včerejší aukci pro léčbu fibrózy pustila do akce.
Teď všichni chtějí vědět, kdo paní Dellacorteová je.“
„Norma Dellacorteová je tragicky nemohoucí.
Co se stane se známým Plážovým plesem,
který se koná v sídle Dellacorteových u pláže už 49 let v řadě?“
Brilantní Betty.
Zazáří v podvečer na koktejlové schůzce v této hedvábné šifonové lahůdce.
Zde vidíte maxi variace pro toho, kdo kotníky ukázat nechce.
„Zdědí kromě příjmení i gala?“
Dámy?
Přišla jsem vás uklidnit.
Plážový ples se konat bude. Samozřejmě dostanete pozvánku.
Drahá, to rády slyšíme. Ale máme tu módní přehlídku.
No, já ráda hledím na módu.
Díky, chlapci. Díky, Graymane.
Ráno byla na obálce Nablýskaných listů.
Můžeme pokračovat?
Přichází drahá Doreen.
Má na sobě šaty s empírovým pasem, které zaujmou rázem.
Dámy, dostaly jste někdy pozvánku na Plážový ples
- od Normy před tou embolií? - Ne.
Když žádné pozvánky nebyly,
zajímalo by mě, koho chcete pozvat na Normino gala, Maxine.
Jen nás tady? Nikoho jiného přece neznáte.
Listy ucítí skandál.
Plášť pozornost přivábí k těmto honosným, šikmě střiženým
šatům do A ze surového hedvábí.
Růžovou miluju. Symbolizuje mládí a hotdogy!
Maxine, ráda vám se seznamem hostů pomůžu.
Evelyn, děkuju. To by bylo báječné.
Tajemství Normina gala spočívá v jejím známém otočném vizitkáři,
možná té nejcennější věci v celém Palm Beach,
který uchovává uzamčený v záložně,
- spolu se svými dražšími kameny. - Má další drahé kameny?
Tam má svou korunu.
- Korunu? - Ale ten vizitkář...
Díky němu by se všichni bohatí a slavní slétli z celého světa.
Kdyby ne kvůli vám, tak z úcty k Normě.
Maxine, ale možná přiletí kvůli tobě.
Budou se jistě ptát na to samé co my.
Jak se píše v Listech: „Kdo je paní Dellacorteová?“
Všichni chtějí znát odpověď.
Pokud se vaše oči mrknou,
cigaretové kalhoty vykouknou
z této nádherné žluté krepové tuniky bez rukávů.
Maxine, tohle je pro nás všechny příležitost
tě skutečně poznat.
Ráda vás přivítám, dámy,
na malý koktejl. Dnes večer v klubu.
Dnešní večer by nám všem vyhovoval, že ano, dámy?
Ale škoda, že v Palm Royale to nepůjde, drahá.
Pořádají každoroční večeři na koních pro veterány z druhé světové.
No tak zítra?
Bohužel máme čas jen dnes, že ano?
Všechny bychom velmi rády viděly, kde vlastně bydlíš, Maxine.
A ještě jednou, naposledy.
Kdybys nás všechny pozvala k sobě,
bylo by to velmi zábavné.
Výborně.
No, tak se na vás budu těšit v podvečer.
Skvěle. A kdepak se setkáme?
V sídle Dellacorteových.
Samozřejmě.
Hlupačko! Sakra!
Seber se, Maxine. Jen se seber.
Uděláš pár koktejlů a uvítáš ty dámy. Kruci!
Seber se.
Co to děláte?
Stěhuju se sem. A vy se stěhujete pryč. Prosím, odneste mi to. Děkuju.
Nestěhujete se vy ani já a neodnesu to. Tohle není váš dům.
Vtipné, váš snad je? Můžete mi zopakovat, co přesně tu děláte?
Přece se starám o Normu.
Výborná práce, vojáku, je z ní zelenina v domově pro odložené.
A vsadila bych boty, že jste za ní včera byl poprvé.
Můžete jít. Bar je tudy?
Zavolám policii a řeknu, že jste vzala Vytuhlou Mabel.
Policii? Jistě, tak prosím.
A nezapomeňte zmínit, že jsem ji vrátila.
- Rozbitou. - Prosím vás.
To spraví trocha lepidla na řasy.
A až sem dorazí, ukážu jim
svoje nové psací potřeby, na kterých stojí Maxine Dellacorteová.
Máte vy vůbec psací potřeby, Roberte?
- Ne. - A kdybyste je měl,
stálo by na nich „Dellacorte“?
Ne. Tak prosím...
klidně si je zavolejte.
Bude to takto.
Najdu si ten nejhezčí pokoj v domě, tam si dám svoje věci
a pak tu uspořádám koktejlovou párty pro dámy.
Než sem dorazí, vy zmizíte.
- Ne. - Co jste to řekl?
- Že ne. - Oblečte se a zmizte.
Nechce se mi. Takhle jsem spokojený.
- Jistě. Jen jděte. - Donuťte mě.
Už vás nutím. A nechoďte za mnou!
Raději se jděte sbalit.
Nahoru jít nemůžete. Není to váš dům.
Je víc můj než váš.
Co to... Vypadá to tu jako místo činu.
- Moment, cože? - Tvrdíte, že se o Normu staráte,
- ale ani jste neuklidil její pokoj? - Tady se to stalo.
- Ta embolie. - A co?
No, během embolie člověk nezačne stlát postel.
- Sluha by to měl udělat potom. - Nejsem sluha.
Správce bazénu, barman či co.
Mně jste tedy nepomohl, tak si věci přinesu sama.
Být vámi, tak si sbalím lacláče.
Squaterko.
Říkáte to jako urážku.
Měl byste vědět, že náš velký národ má dlouhou historii squatování.
Jak jsme asi získali Texas? Usadili jsme se v Mexiku.
- Zůstanu jako vy. - Oplatky se nepečou.
- Vypadněte. - Nikam nepůjdu. Vypadněte vy.
Uvidíme se v klubu, nalévači panáků.
- My nesquatujeme. To on. - Ten dům nám ještě nepatří.
Ani nemusí.
Někdo to tu musí pohlídat, ochraňovat rodinné zájmy.
Nelíbí se mi, že jsi v tom domě sama s cizím mužem.
Můj Douglas žárlí?
Tvůj Dougie si dělá starosti.
Slyším, jak si okusuješ packy. Přestaň. Nezbydou ti žádné prsty.
Navíc není úplně cizí. Je to veterán. A je to tu pěknější než v motelu.
Peg z pokoje 103 někoho zavraždila sekerou.
Vůbec se tím netajila.
Tenhle chlápek tu jen obchází bez košile. Je v pohodě.
Proč nemá košili?
Zvláštní. Kdo to je?
Byl bych raději, kdyby ses ubytovala jinde.
Hele, musím končit. Dáma tu má hosty.
Ty se tím necháváš unést.
Vůbec se nenechávám unést.
Naopak se do toho vžívám.
Maxine.
Vrať se brzy. Je tu zábava.
Maxi...
Opravdu tu bydlíte!
Dobré ráno, paní Dellacorteová.
Ann Holidayová z Nablýskaných listů. To je překvapení.
Vím, že je to náhlé. Jen si s vámi chci promluvit.
No teda.
Mezi námi, včera jsem dělala rešerši k nekrologu vaší tety Normy,
což mě vůbec netěšilo, a zjistila jsem, že je v Palm Beach nová Dellacorteová.
Nevím, co na to říct.
Taky bych chtěla nafotit pár fotek.
Líbí se mi, co máte na sobě. Jak autentické.
Co kdybyste mi zapózovala ve dveřích?
- Dobře. - Ano.
Skvěle.
Dobře.
Krásné auto. Co něco nafotit u něj?
- Tak dobře. - Jaguar. Páni.
No teda. Jako z kalendáře.
Dobře. Mám to.
Co kdybych někomu jako zamávala?
- Tak ano. - Dobře.
Tak, kdo je Maxine Dellacorteová, rozená Simmonsová?
Krom toho, že je juniorská miss Ocoee 1943,
miss Chattanooga 1945 a miss Mineral Bluff 1946?
Ano. Krom toho.
Jsem jen dívka
s ambiciózně oslnivou výchovou,
která všeho nechala, za nemalých obětí,
aby přispěchala na pomoc manželově tetě,
zatímco on dál slouží svým pasažérům
a dopravním potřebám tohoto velkého národa.
Tolik slov, a přesto tak málo podrobností.
- Skutečný um. - Děkuji, Ann.
Jste z Tennessee. Slyším to. Nashville?
- Chattanooga. - Chattanooga.
- Máte tam rodinu? - Ne.
Ne, z toho malého města jsme se všichni posunuli dál.
A teď nejdůležitější otázka.
Už 49 let se ti nejbohatší a nejslavnější muži i ženy
z celého světa sjíždějí do Palm Beach na tu nejdiskutovanější párty sezóny.
S úžasem o ní píší všechny bulvární sloupky ve Státech.
Bude mít Plážový ples tuto sezónu 50. výročí?
Ano, bude.
Budu ho pořádat přímo zde, jako tomu bylo vždy.
Na počest Normy, samozřejmě,
která, pokud nám štěstí bude přát, si nasadí korunu už popadesáté.
Poslední fotku.
Můžeme?
Mám to.
Opravdu to mám.
Děkuji za váš čas. Stihnu to do uzávěrky.
Kdy to vyjde?
V 8 hodin zítra ráno
už bude celé město znát novou pořadatelku Plážového plesu.
Zítra?
Jo.
Brzy dosáhnu svého.
Za pouhých 14 hodin bude celé Palm Beach vědět, že budoucí královna dorazila.
Královské přípravy musí začít, okamžitě.
Měla jsem jen něco přes čtyři hodiny na naaranžování stolu a nový koktejl.
Svět mi ležel u nohou.
Ale v tu chvíli mi u nich leželo jen kamení.
Kde je všechno jídlo?
Máte hlad? Můžu uvařit něco z toho, co mám v kuchyňce.
Ne, nechci, abyste mi něco uvařil! Kde je v sídle jídlo?
Víte vy vůbec něco o bohatých?
Já jsem bohatá.
Tak jistě víte, že v domě nic není.
Vaše dny jsou samý oběd a brunch,
po večerech chodíte na gala a hlídáte si váhu.
No, to samozřejmě vím. To ví každý.
A jistě taky víte, že na koktejlovou párty si jídlo objednáte.
Hodně štěstí s hledáním na poslední chvíli během sezóny.
Na takovou laskavost musíte mít známosti. Ale vy nikoho neznáte, že?
Vlastně někoho znám. Ani nepotřebuju kompletní servis.
Stačí mi pěkně upravená tabule.
Tabule!
Zdravíčko.
Poslouchejte.
Měla jsem prozření, ale právě teď chci, abyste cítily mou energii.
Doufám, že jste si nevzaly kyanid. Dobře. Jste živé.
Máš tu kamarádku.
Jako bumerang.
- Ahoj. Byl to špatný vtip? - Maxine, co tu děláš?
Lindo, tomu říkám pěkná tabule!
Ty opravdu umíš aranžovat uzeniny.
Díky, Maxine.
- Ale my meditujeme, tak... - Tak začneme.
Nechceš se přidat?
Chci o něco požádat.
- Jo. Prostě... - Po setkání.
- Dobře. My... - Sedni si.
Tak jo.
Dávno jsem na zemi neseděla.
Takže dnes mluvíme o partnerství.
Jako mnoho z vás už jsem přišla o iluze.
A pokládám si otázku:
„Je sňatek v dnešní podobě to, co svět potřebuje?“
Ano.
Především v Americe se od žen očekává,
že přijmou identitu, která jim byla předem nadiktována.
A nevyvážíme pak jako národ
ta očekávání násilně za naše břehy?
Mluvím o jedné záležitosti.
O Vietnamu!
Zatracený Vietnam.
Promiň, ztrácím se v tom.
Nechápeš, že americká nadvláda nad vesničkami v Jižním Vietnamu
je potvrzením státem sponzorovaného mužského šovinismu?
Všechny jsme to zakusily. Můj nejhorší zážitek?
Nechal mě ve svatební den.
Něco takového vzniká systematicky.
Když muž nabyde pocitu, že má právo tohle ženě udělat.
- Chápeš mě, že ano, Maxine? - Ani ne.
Mluvíme o Jižním Vietnamu.
Jeho obyvatelé jsou jako nevěsta. A Amerika jako ženich, jasné?
Ženich požádal o ruku, spoustu toho nasliboval
a pak nevěstu opustil ve svatební den přede všemi hosty
i celým světem.
A to je americký mužský konstrukt,
- který musíme zkoumat... - Jo.
...na všech březích, které americké boty pošlapaly.
- Ano. - Jo.
- Díky. - Přesně tak.
To zasnoubení nebylo vhodné.
Cože?
Amerika měla nechat Jižní Vietnam u oltáře,
ale už v roce 1963, přede všemi hosty.
Lindo, základem šťastného manželství není muži odporovat,
ale žít pro něj.
- Ale ne, Maxine. Nemůžeš být tak mimo. - To snad ne.
Nejsem mimo, Lindo. Jsem tam, kde mám být.
On si mě vybral!
Můj muž.
Jsem hrdá, že jsem jeho ženou, a s hrdostí nosím jeho jméno.
Klidně to vykřičím do světa! A budu to křičet i ve sprše!
Dellacorte!
A s hrdostí budu dělat, co dokážu, abych ho podpořila, splnila jeho sny.
Že ano, dámy?
Copak nesouhlasíte?
Ne?
Když tu mluvím o podpoře, přišla jsem požádat o laskavost.
Dobře. Odvedu tě.
- Tudy. - Výborně.
- Nejlépe za bar. - Tak jo.
Výborně. Projděte tamtudy
- a u těch sloupů doprava. - Dobře.
Díky.
Jak víš, kam to má...
Domov Plážového plesu zná každý.
Jistě.
Takhle jsem si pomoc sestře rozhodně nepředstavovala.
No, opět děkuju za pomoc s touhle obří objednávkou mořských plodů.
Záleží na každém detailu.
Nikdo neumí aranžovat tabule tak jako ty. Jsem na obálce Nablýskaných listů.
Dojem se musí nejen udělat, ale i udržovat.
Tak pozvedneš svého manžela a i sebe
na nově nalezený status v místní společnosti.
Rozumíš mi dokonale.
Dobře. A kde je tvůj manžel? Tohle všechno tu děláš pro něj.
Je 9 000 metrů vysoko. Žije pro mě.
Pilotuje 737 od jednoho pobřeží na druhé.
- Skvěle. - Tak.
Čtyři a půl kila humřích ocásků, čtyři a půl kila krabů sněžných,
dvě kila tygřích krevet, půl kila uzených tresek,
200 gramů kaviáru.
Sto ústřic a 68 kilo drceného ledu.
Dělá to 400 dolarů. Hotově, nebo šekem?
Šekem je to jednodušší.
Tak jo. Jak vypadám? Hodí se to?
Jé, růžová ti sluší.
Není to moc neformální? Je to jeden kus.
Moc ti to sluší, ohromíš je.
Díky.
Teda, Lindo! To je nádhera.
Opravdu? Aranžování ve větším měřítku mi celkem chybí.
Tak kdopak je doopravdy ohromí?
Pomůžeš mi to dodělat?
- Ty tam dej orchideje, já hrozny. - Bude mi ctí.
Prostě... Tak jo.
Víš, Maxine, měla by sis uvědomit, proč sem dnes ty dámy vlastně přijdou.
Bez urážky, ale asi to není proto, že tě mají rády.
Vím to. Byla jsem na obálce Nablýskaných listů.
Přijdou obhlídnout konkurenci.
Ne, Maxine. Něco od tebe chtějí.
Co já mám, co by ony mohly chtít?
Plážový ples.
Plážový ples?
Jo, Plážový ples. Tahle gala jsou všechna stejná.
Jsou zlatý důl.
Promiň, to nechápu.
Dám ti příklad.
Vloni jeden šikovný mladý optometrista
uspořádal velký ples pro svou „rodinnou nadaci“.
Za ty peníze si pak pořídil portréty, olejomalby sebe sama.
- Bože, co s ním pak bylo? - To, co se všemi ostatními. Nic.
No, účel Plážového plesu je dost jasný.
Jde o ochranu přírody. Aby na pláži Dellacorteových nebyl odpad.
Přesně tak, Maxine. Těží z něj pláž Dellacorteových.
Ať už ho pořádá kdokoliv, těží z něj...
Dobrý den.
To je správce bazénu.
Je takový nerudný.
Správce bazénu?
Na co ty hned nemyslíš.
Máš světlo?
Mluvíte s rostlinami?
Jo, tohle je Moula.
Ahoj Moulo. Vždy věrný, mariňáku.
NÁMOŘNICTVO USA
Na život a na smrt.
- Sloužil jste? - V Koreji.
Teď jste v bezpečí.
Opravdu?
Není to tak jisté. Nashle.
- Líbí se mi. - Jo, je vtipný.
No, tak jo.
Děkuju.
Nemáš zač.
Posíláš mě pryč.
Ne! Lindo, neposílám. Říkám ti, že už musíš odejít.
- Tak jo, jasně. - Ne, Lindo. Poslyš...
Už dorazí Evelyn.
Ty nesnášíš ji a ona tebe.
Když tu zůstaneš, bude dusno.
My už jsme se pobavily, teď je na řadě ona.
Jistě.
- Už jsou tu. Musíš jít. - Dobře.
- Musíš zmizet. - Jo, půjdu.
Ne, tamtudy ne. Zadem.
Panebože.
Nesmí vědět, žes tu byla. Bez urážky. Zadem. Jdi.
- To je směšné. - Není to... Zajdeme pak do kina.
Chci toho vidět tolik.
Mary.
Parkuju na trávníku.
- Vítej v sídle Dellacorteových. - Nápodobně.
Jak dlouho tu bydlíš? Tři hodiny?
Ale moje srdce tu přebývá už dávno.
Mai tai.
S mátou navíc, místo ananasu plátek pomeranče, málo ledu.
Nezapomeň deštníček.
To je hračka. Usaď se.
Zdravím. Pěkná hudba.
Díky. Aspoň teď nemluvím s rostlinami.
Dámy dorazily?
Před chvílí.
- A hádejte co? - Co?
Vyhodila mě.
To se stává. To nic.
Díky.
Nedáte si drink? Gin rickey.
Gimlet? Ať to není složité.
- Ahoj. - No prosím. Když kocour není doma...
Ví Norma, že se bavíš v jejím sídle?
Samozřejmě že ne. Leží v kómatu.
Dám si mississippi punch s žitnou místo bourbonu, vychlazený.
A pak mi vysvětlíš, co tu děláš.
Dobře.
- Roberte? - Na zdraví.
- Lindo? - Gin rickey?
Roberte, zaplatím vám 30 dolarů, šekem,
- když si vezmete zástěru a pomůžete mi. - Nemůžu, balím si lacláče.
Jen tam posedáváte.
Lindo, co ty? Tak pěkně jsi naaranžovala ten stůl.
Jistě by sis poradila i s kýblem ledu a deštníčky.
- Prosím? - Abstinuju.
Vždyť teď piješ.
No, po tomhle a pár dalších. A nechci ti dělat dusno na párty.
Bože. Tak díky.
Hej, na baru zevnitř je průvodce koktejly.
Mississippi punch. Dobře. Mississippi punch.
Mississippi punch. Koňak.
Koňak. Kde je koňak? Koňak.
- Vítej u nás doma. - Ještě ne, drahá.
Tudy.
Na rozdíl od tebe už jsem tu byla.
Chci vaječný likér General Harrison s tuhou pěnou, ale ne moc.
S muškátovým oříškem navíc, ledu jen trochu.
Jsi moc hodná.
Vejce.
General Harrison... Vejce. Tak jo.
Raquel. Co si dáš? Medford rum sour?
Brandy shamperelle? Ale? Port sangaree?
- Jen sklenku bílého. - Díkybohu.
A šek na 10 000 dolarů.
Jestli chceš přijít na můj ples Havanské noci.
Výtěžek půjde na podporu chudých opomíjených stoupenců Batisty na Floridě.
Norma na žádné párty nechyběla.
Její zákonná dědička určitě taky nebude.
Cože?
Byl jsi na bojišti?
Měl jsem štěstí.
- Na zdraví. - Na zdraví.
I takové štěstí v sobě skrývá trauma, ne?
Kdo řekl, že mám trauma?
Když strávíš celý život vykopáváním svého generačního traumatu...
vycítíš ho i v ostatních.
I když o něm zatím nevědí.
Tys vyrostla v bohatství.
Bohatství mojí rodiny, ze kterého ale já nic nevlastním,
pochází z bolesti jiných lidí.
Konkrétně můj dědeček
zbohatl na železnici
vyvlastněním indiánských kmenů v sedmi státech.
- Jaké překvapení. Jsem revolucionářka. - Jistě.
Super.
Jak dlouho tu u Normy bydlíš?
Budou to tři roky.
- Ty jo. Jste si blízcí. - Velmi.
- Jo, ale ne takhle. - Proti gustu žádný dišputát.
Mluvila o mně někdy?
Vím, že co si Evelyn vzala tvého otce, nesnášíš ji.
Myslíš si, že je zlatokopka.
To je všechno.
Pokud nechceš něco dodat.
Ne, vůbec nic. Co ty?
Ne. Vůbec nic.
Jsi dobrý barman.
Sakra. Došly mi červené.
- Červenou mám, ale potřebuju dvě zelené. - Platí.
Evelyn. Dám ti jednu modrou za jednu Dinahinu zelenou.
Co jsou ty bílé kulaté?
Mary, to je aspirin.
Počkat. Kdo má drink?
Koktejly. Dámy...
Mai tai s mátou navíc.
Likér General Harrison.
Mississippi punch s žitnou. Víno.
Maxine, musí ti zvonit v uších.
Celé město je na nohou.
„Kdo to je? Odkud je? Jak si udržuje postavu?“
A ta největší:
„Jak to, že žije v sídle Dellacorteových?“
I na soutěžích krásy skrývá každá otázka druhou, ještě důležitější.
No, někdo to tu musí pro chudinku Normu udržovat, ne?
Zrovna včera její lékař řekl, že se zotaví rychleji,
když to tu bude mít připravené, aby se sem mohla vrátit.
Ale kdyby se Norma, nedej bože, nezotavila,
bude mít můj drahý Douglas na svoje sídlo hladký přesun.
Po tak dlouhé nepřítomnosti v Palm Beach tu zaujme své společenské postavení.
Jestli to tu pro Normu chceš udržet, dám ti radu.
Norma by o svém koktejlu v tichém útočišti Graymanova salonu
nikdy tak nevykřikovala.
Norma by týdny předem rozeslala ručně psané pozvánky.
Je zázrak, že jsme všechny měly čas v tuto chvíli uprostřed sezóny.
Výborně řečeno.
No, někdo by možná řekl, že vnáším mladistvý,
a snad můžu říct, že i nový smysl pro spontánnost
do místních zastaralých tradic, které mi připadají tak trochu...
obstarožní.
Mary, Maxine je tu nová, tak nebuďme tak kritické.
Maxine,
když jsem řekla, že ti pomůžu s tou párty, myslela jsem to vážně.
Pokud tedy budeme mít ten Normin vizitkář.
Myslíš, že ji tam sežerou zaživa?
Jestli ano, tak je zadusí svýma kostma.
Dáš si?
Moje tělo je chrám.
I ty nejsvětější chrámy potřebují trochu kadidla.
Co to...
Panebože. To je fakt trapný.
Když už tu plánujeme,
nevíš, jestli měla Norma před tou tragédií objednané nějaké služby?
Dáma se přece neprohrabává stolem jiné dámy.
Ale sedíš na jejím nábytku a jíš z jejího porcelánu?
Raquel. Trapné.
Jakého plánuješ na ten Plážový ples dodavatele jídla?
A tehdy se to začalo obracet pod odbornýma rukama Evelyn.
Není divu, že ji považovali za vrchní dvorní dámu.
Využiju Normina oblíbeného.
A to je kdo?
Můžeš se zeptat Normy.
Mary. Moc brzo.
Na tohle všechno myslím.
Koneckonců není to jen párty.
Je to jako událost.
Drahá, není to „jako“ událost.
Není to narozeninová oslava na dvorku pro holky ze zapadákova v Tennessee.
Je to největší událost sezóny.
Už jsi vymyslela, jak se uvedeš?
Uvedu?
Pamatuju si rok, kdy se Norma objevila
oblečená jako Botticelliho Venuše v mušli z pravých perel.
A jindy jako královna Kleopatra na voze taženém australskými kulturisty.
Kdo by zapomněl,
jak vloni dorazila jako Marie Antoinetta s napudrovanou parukou
a pečivem přivezeným z rozjásané Paříže.
A vždy se svou korunou.
Maxine, Plážový ples je produkce.
Zní to tak.
Maxine. To mi připomíná... Když je řeč o penězích...
Fibs ještě nemá ten šek na 75 000 dolarů za tu ohromnou vítěznou nabídku v aukci.
A to díky ní jsi přece byla v Nablýskaných listech.
Dámy, nedaly byste si čerstvé krabí nohy?
Syrové ústřice? Mušle? Kaviár? Humří ocásky?
Jen ten šek.
- Na Fibs! - Na Fibs!
Palm Beach je tak malé město.
Když tu nějakou dobu žiješ, máš vzpomínky ze všech sídel.
A ne vždy jsou dobré, víš?
To chápu.
Víš, já...
Bývaly jsme si s Normou blízké.
Je ve stejném zařízení jako můj otec.
Co mu je?
Už delší dobu to s ním jde z kopce.
Má silné bolesti.
To my všichni, ne?
Jo.
Potřebuju obejmout.
To je dobré.
- Mrzí mě to. - Panebože. To nemusí.
Ať už tě mrzí cokoli, ty za to nemůžeš.
Nechcete si vzít domů humra nebo si na potom schovat do kabelky
krevetu do ubrousku?
Evelyn, prosím, dám ti na cestu ubrousek s krekry a sýrem a krevetami.
Maxine. Můžu ti položit otázku na tělo?
Prosím.
Máš vůbec nějaké peníze?
Jistě. Spoustu.
Krom toho, až Norma tragicky zemře,
Douglas dostane svoje dědictví
a budeme moct uspořádat ten ples.
Chudinko malá.
Jistou věc jsem ti měla už dávno povědět.
Douglas nic nezdědí.
Cože?
Až Norma zemře, všechny peníze dostanou velké kočky.
Tomu nerozumím, Evelyn. Kdo?
Až konečně zemře, a bude to pro všechny velmi smutný den,
celý majetek přejde do fondu
Společnosti pro kočky s rodokmenem v Palm Beach.
Jak to víš?
No, s Normou jsme o sobě věděly všechno.
A jaké překvapení, o tobě toho vím taky hodně.
Vlastně jsme s Normou popíjely koktejly a smály se
tvým veselým vánočním dopisům, cos každý rok posílala.
Očividně jsi chtěla, aby Dougie zůstal ve hře.
Vždycky mi říkala, že Dougiemu svoje peníze nenechá,
i kdyby byl poslední Dellacorte na světě, což i je.
Pokud nejsi těhotná,
ale jsem si dost jistá, že to nejsi.
Takže to gala letos uspořádám já.
Na počest Normy, samozřejmě.
Uspořádám ho přímo zde, aby tradice zůstala zachována.
Sídlo, ať už bude kohokoli,
si jistě dle očekávání naúčtuje tučný poplatek.
Jak štědré.
Ty si výměnou zachráníš aspoň zbytek té svojí šťavnaté tváře.
Říkala jsi přece, že to zítra oznámí v Nablýskaných listech.
Evelyn.
Celý život čekám, až se uvedu.
Jako by to znamenalo, že pak už budu mít všechno.
Žádné starosti, hýbat se jakoby kouzlem,
ani se nedotýkat země.
Ale dnes jsem díky tobě pochopila,
že uvedení se není konec cesty.
Je to teprve začátek.
Neměla jsem tě za poetku.
Jen za průměrného vetřelce.
Přistihla jsi mě, Evelyn.
Peníze nemám.
A ano, zítra to nejspíš bude v Nablýskaných listech.
Ale víš, Plážový ples na konec sezóny
se může konat jen v sídle Dellacorteových.
Takže jestli tu párty chceš pořádat, musíš se mnou spolupracovat.
To nikdy.
Vím, že se potápíš.
A já se sotva držím nad hladinou.
Když upadneš, chytím tě.
A pak tě budu držet velmi, velmi pevně.
Najdi klíč k Normině bezpečnostní schránce,
vezmi ten vizitkář a pustíme se spolu do práce.
Zatracená Norma.
Kdybych byla klíč.
Klíč!
Maxine?
Jsem tady.
Tady už jsem nebyl desítky let.
Co jsi tu dělala?
Pěkně jsem to rodinné sídlo zaneřádila, co?
Ty jsi opilá?
Něco od tebe potřebuju.
Jo. Jasně, zlato. Cokoli.
Vezmi mě nahoru a ošukej mě jako Dellacorte.
- Nahoru. - Dobře.
Douglasi, řekni to ještě!
Řekni to ještě!
Maxine Dellacorteová!
- Ještě! - Bože.
Maxine Dellacorteová!
Ale ne.
Paní Dellacorteová!
Jo. Zlato. Bože.
- Sakra. - Douglasi!
- Bože! - Hnus. Musím pryč.
Miluju tě.
Jsem paní Dellacorteová!
Překlad titulků: Veronika Ageiwa