ЗА КНИЖКОЮ «МІСТЕР І МІСІС АМЕРИКАНСЬКИЙ ПИРІГ»
ДЖУЛЬЄТ МАКДЕНІЕЛ
ПАЛМ-РОЯЛЬ
Завершила.
Роберт!
Де мій Роберт?
Зроби мені ще одне мартіні.
А тоді зіграємо в лікаря.
Роберте, будь ласка, іди до мене.
Ти ж уже не сердишся?
Роберт.
Роберт!
Після сходу ранкового сонця
ніщо в Палм-Біч не розпалює потенціал і надії так,
як щоденна доставка «Глянцю».
Злети й падіння соціального капіталу, зміцнення й нищення спадщини,
чутки про те, кого відшмагали і хто фатально оступився.
Стільки надій, стільки загроз.
Соціальний капітал Мері Девідсол, безперечно, був як ніколи високий
після успішного аукціону для боротьби з фіброзом.
Соціальний статус Дайни все ще був винятковий
завдяки її роботі для Ракових малят.
Позиція Ракель завжди була під питанням,
але вона робила ставку
на власний бал.
Евелін, упевнену,
що вона все ще претендує на трон, вранці чекав шок і розчарування.
Тим часом соціальний статус однієї людини,
здавалося, тільки міцнішав через її емболію.
Як я скоро дізнаюся, Пляжний бал у кінці сезону,
найбільша подія року,
що завжди успішно підкріплювала її місце на вершині соціальної піраміди
як завершення кожного сезону,
був солодкою мрією кожної світської дами в Палм-Біч.
Та поки життєві показники покращуються,
хтозна, що майбутнє готує...
для нас усіх?
Гей! Що ти робиш...
Руки геть від мого спіднього, збоченець!
Забирай манатки й вали.
З поверненням.
Ні. Сьогодні без прикрас. Хочу послати телеграму.
- Диктуйте. - Так.
«Чикаґо-О'Гара, "Транс Ворлд Ейрлайнс", кімната пілотів,
капітан Деллакорт, відомий як Сіммонс.
Важлива новина». Крапка. «Нормі стає краще». Крапка.
«Спадщину чекати тижні, а то й місяці». Крапка.
«Змінюю житло». Крапка. «Дам знати, де я тепер». Крапка.
- Записали? - Два долари.
Що робити тепер, коли королеві стає краще?
Я віддавна покладаюся на девіз
з часів конкурсів краси:
«Нігті зробила – гуляй сміло».
Отака латина.
- Максін? - О, Міці!
Учора мене кинув хлопець.
Сонце, на.
Так.
Після сексу й походу у «Велику китайську стіну»
на гострий суп з креветками, за який я заплатила...
Секс до вечері?
Глянь, що я маю.
Бачиш цю двадцятку в рамці?
Перша грошова винагорода, яку я отримала за час
кар'єри в конкурсах краси.
Сумно, але це всі гроші, які в мене лишились.
Я ледь не розбила скло сьогодні, щоб заплатити за бензин.
А тоді підняла її, глянула
і спинила себе, сказавши: «Ні!
Хтось, чия кар'єра лише починається,
гляне на неї й надихнеться.
Або оплатить суп з креветками».
Ти єдина небрехлива людина, яку я зустріла в Палм-Біч,
і тому хочу подарувати її тобі, особливо тепер.
Може, вона також оплатить мені лак «Морозне срібло».
Лапкам потрібна Міці.
Максін. Ти що, не бачила ранкового «Глянцю»?
Ні. А що? Я пакувала речі.
Ти на першій шпальті.
Що?
«Хто така місіс Даґлас Деллакорт?»
О боже. Мене зараз знудить.
Чи вкакаюсь. Ні, мене таки знудить.
- Або і те, і те. - Дочитай, Максін!
«Після несподіваного фурору, свідками якого ми стали вчора
на аукціоні для боротьби з фіброзом,
усі хочуть знати, хто така місіс Деллакорт.
«Поки Норма Деллакорт трагічно недієздатна,
що буде зі знаменитим заключним Пляжним балом,
який проводили в узбережному маєтку Деллакортів 49 років поспіль?
От і прекрасна Бетті.
Вона збирається на передобідні коктейлі
у цій шовковій шифоновій цукерочці.
Перед вами максі версія для тих, хто не виставляє щиколотки.
«Чи спадкоємиця прізвища також успадкує і бал?»
Дами.
Я прийшла вас утішити.
Пляжний бал ніде не дінеться.
Безперечно, усіх вас запрошено.
Яка ж я рада це чути. Та в нас тут показ мод.
Люблю модні покази.
Дякую, хлопці. Дякую, Ґрейман.
Сьогодні вона на першій шпальті «Глянцю».
Продовжимо?
От і чарівна Дорін.
На ній сукня з завищеною талією і приголомшливим візерунком.
Дами, хтось з вас отримував запрошення на Пляжний бал
від Норми до її емболії?
Ні.
Якщо запрошень не було,
то мені цікаво, кого ти покличеш на Нормину подію, Максін.
Тільки нас? Бо ми єдині, кого ти тут знаєш.
У «Глянці» зачують скандал.
Накидка додає класу цій розкішній трапецієподібній сукні
з шовку-сирцю з косим розрізом.
Люблю рожевий. Він уособлює юність... і хот-доги!
Максін, я радо допоможу тобі скласти список гостей.
Евелін, дякую. Це було б чудово.
Секрет Норминого балу – її славетний «Ролодекс» –
мабуть, найцінніший предмет у Палм-Біч,
який вона тримає під замком у сейфі
- разом з ціннішими камінцями. - Є ще й цінніші камінці?
Там же вона тримає корону.
- Корону? - Та з «Ролодексом»...
Ти точно знатимеш, що багаті й знамениті
злетяться з усього світу.
Якщо не задля тебе,
то щоб віддати належне Нормі.
Проте, Максін, може, вони злетяться задля тебе.
Їх усіх цікавитиме те саме питання, що й нас.
Як пише «Глянець»: «Хто така місіс Даґлас Деллакорт?»
Усі хочуть знати.
Якщо ви любите вирізи,
ваші штани-сигарети визиратимуть
з-під приголомшливої жовтої туніки-безрукавки.
Максін, як на мене, це чудова можливість для нас, дівчат,
більше про тебе дізнатися.
Дами, я залюбки запрошу вас
на невеличкий коктейльний вечір. Сьогодні в клубі.
Ми всі знайдемо час увечері, правда, дівчата?
На жаль, у «Палм-Рояль» зібратися не вийде.
Сьогодні там проходить
вечеря для місцевих ветеранів Першої світової.
Тоді завтра?
На жаль, ми вільні лише сьогодні.
Усім буде дуже цікаво побачити, де живеш ти, Максін.
Останнє дефіле.
Якби ти запросила нас до себе,
ми були б дико втішені.
Чудово.
То побачимося за коктейлем.
Прекрасно. Де зустрінемось?
У маєтку Деллакортів.
Звісно ж.
Дурепа! Чорт, чорт!
Зберися, Максін. Зберися.
Приготуй коктейлі і прийми дівчат. Курва!
Зберись.
Що це ви робите?
В'їжджаю сюди. А ти виїжджаєш. Розберися з речами. Дякую.
Не в'їжджаєте, не виїжджаю і ні з чим не розбиратимусь. Це не ваш дім.
А твій? Поясни ще раз, що ти тут робиш?
Я ж казав. Я дбаю про Норму.
Молодець, солдате,
бо вона зараз овоч у домі для забутих.
А я готова поставити все,
що вчора ти зайшов до неї вперше.
Ти вільний. Бар там?
Я подзвоню в поліцію і розкажу, як ви взяли Кам'яну Мейбл.
В поліцію? Уперед.
Не забудь розповісти, що я її повернула.
- Зламану. - Я тебе прошу.
Клей для вій таке легко виправить.
А коли вони приїдуть, я покажу їм свої візитки,
на яких чітко пише «Максін Деллакорт».
Роберте, у тебе взагалі є візитки?
- Ні. - А якби були,
на них би писало «Деллакорт»?
Ні. То я тебе благаю...
набирай номер.
Як усе буде відтепер.
Я знайду найгарнішу кімнату в домі для свого спіднього,
а тоді влаштую тут коктейльну вечірку для дівчат.
І коли я спущуся, тебе тут уже не буде.
- Ні. - Що ти сказав?
- Ні. - Надягай сорочку і йди геть.
Не хочу. Мені й так добре.
- Добре. То просто йди. - Змусьте.
Тобі кінець. І не ходи за мною!
Краще пакуй речі.
Вам сюди не можна. Це не ваш будинок.
Це більше мій будинок, ніж твій.
Що за... Це ніби місце злочину.
- Що... Ви про що? - Ти заявляєш, що дбаєш про Норму,
але навіть не прибрав її кімнати?
Тут усе й сталося.
- Її емболія. - І?
Емболія не зупиняється, щоб застелити ліжко.
- Слуга потім прибирає. - Я не слуга.
Офіціант, бармен чи хто ти там.
Я лише знаю, що мені ти не помагаєш.
Тому я сама занесу речі.
Раджу пакувати своє шмаття.
Загарбниця.
Кажеш, ніби це образа.
Щоб ти знав, наша велика країна
має довгу й горду історію загарбання.
Знаєш, як у нас з'явився Техас? Ми загарбали частину Мексики.
- Ти тут, я тут. - Ми тут, такий статут.
- Геть звідси. - Я нікуди не піду. Ти йди геть.
Побачимося в клубі, джиноносець.
- Ми там не незаконно. Лише він. - Це ще не наш будинок.
То й що?
Хтось же мусить за ним доглядати, захищати родинні інтереси.
Мені не подобається уявляти тебе одну
в домі з незнайомцем.
Даґлас ревнує?
Даґлас непокоїться.
Я чую, як ти гризеш нігті. Перестань. А то лишишся без пальців.
Та й він не незнайомець. Він ветеран.
І тут значно краще, ніж у мотелі.
Пеґ з номера 103 вбивала людей сокирою.
І цього не приховувала.
Він ходить усюди без сорочки. Усе нормально.
Чому він без сорочки?
Дивно. Хто це може бути?
Я б волів, щоб ти знайшла інше помешкання.
Слухай, я мушу бігти. Хтось прийшов.
Тебе трохи заносить.
Мене взагалі не заносить.
Я розкриваю свій потенціал.
Максін.
Вертайся додому. Тут так чудово.
Максі...
Ти таки тут живеш!
Доброго ранку, місіс Деллакорт.
Сама Енн Голідей з «Глянцю».
Яка несподіванка.
Вибач, що без запрошення. Хотіла тебе на кілька слів.
Ого.
По секрету скажу, що вчора я шукала некролог твоєї тітки Норми,
хоч як це було неприємно,
і з'ясувала, що в Палм-Біч з'явилася нова Деллакорт.
Не знаю, що й сказати.
Зроблю кілька фото.
Мені подобається твоє вбрання. Таке автентичне.
Зробимо одну тут, біля дверей?
- Добре. - О, так.
Чудово.
Гаразд.
Прекрасна машина. Кілька фото біля неї?
- Гаразд. -«Ягуар». Ого.
Отакої. Наче на календар.
Усе, є.
Може, сфотографуєш, ніби я комусь махаю?
- Добре. - Так.
То хто така Максін Деллакорт, у минулому Сіммонс?
Окрім звання мініміс Окої 1943 року,
міс Чаттануґа 1945 року і міс Мінерал-Блафф 1946 року?
Так, окрім цього.
Я просто дівчина...
яку виховували на гламурних ідеалах
і яка покинула все, хоч як це було важко,
щоб помогти прикутій до ліжка тітці чоловіка,
який далі виконує свої обов'язки перед пасажирами
і перевізниками цієї чудової країни.
Так багато слів, так мало подробиць.
- У тебе талант. - Дякую, Енн.
Ти з Теннессі. Це чути. З Нешвіля?
- З Чаттануґи. - З Чаттануґи.
- Рідня досі там? - Ні.
Ні, ми всі переїхали з маленької Чаттануґи.
І найголовніше запитання.
Сорок дев'ять років найбагатші і найвідоміші чоловіки й жінки
з усього світу збиралися в Палм-Біч
на найпопулярнішу вечірку сезону.
Про яку з трепетом пишуть у всіх світських хроніках Америки.
Чи побачимо ми 50-й ювілей Пляжного балу цього року?
Обов'язково.
І я влаштую його прямо тут, де його проводили завжди.
На честь Норми, безперечно.
Яка, якщо всміхнеться удача, вп'ятдесяте надіне свою корону.
Ще одне фото.
Готова?
Є.
Справді.
Дякую за твій час. Я якраз встигну.
А коли ти це опублікуєш?
Завтра до восьмої ранку
усе місто знатиме про нову організаторку Пляжного балу.
Завтра?
Ага.
Я була близька до мети.
Через 14 коротких годин цілий Палм-Біч дізнається про нову майбутню королеву.
Потрібно справити першокласне враження.
У мене було чотири години, щоб накрити стіл і придумати коктейль.
Увесь світ біля моїх ніг.
Та єдине, що я тоді знайшла, це... молюски.
Де вся їжа?
Ви голодні? Можу приготувати щось зі своїх продуктів.
Я не хочу, щоб ти готував!
Де в будинку тримають їжу?
Ви хоча б щось знаєте про багатих?
Я багата.
Тоді б ви знали, що в домі ніхто не тримає їжі.
Бо ви ходите на обіди й бранчі,
а ввечері відвідуєте події, та ще й стежите за вагою.
Авжеж я це знала. Це всі знають.
Тоді б ви знали: щоб влаштувати коктейльну вечірку,
усе треба замовити.
Удачі вам з пошуками кейтерингу в останній момент посеред сезону.
Для такого потрібні знайомства.
Але ж ви тут нікого не знаєте.
Власне, декого я таки знаю. І мені не потрібен кейтеринг.
Просто красивий фуршет.
Фуршет!
Привіт.
Увага сюди.
Мене осяяло, але зараз я хочу, щоб ви відчули мою енергію.
Надіюся, ви не пили ціанід. Добре. Ви живі.
Твоя подруга.
Казала, що вернеться.
- Привіт. Поганий жарт? - Максін, що ти тут робиш?
Ліндо, який фуршет!
Ніхто не вміє викладати шинку так, як ти.
Дякую, Максін.
- Ми медитуємо, тому краще... - Починаймо.
Приєднуйся до нас.
Я прийшла з проханням.
- Так. Просто ми... - Після зустрічі.
- Добре. Ми... - Сідай.
Гаразд.
Давно не сиділа на підлозі.
Сьогодні ми поговоримо про стосунки.
Як і багато хто з вас, я в них розчарована.
Я постійно запитую себе:
«Чи сучасний шлюб – це те, що потрібне нашому світу?»
Так.
Особливо в Америці, де від жінок очікується,
що вони візьмуть на себе роль, яка давно визначена за них.
Хіба ми як країна не експортуємо
такі очікування по цілому світу силовими методами?
Ви знаєте, про що я.
В'єтнам!
В'єт-курва-нам.
Вибач, я заплуталась.
Хіба ти не бачиш, що американське домінування в Південному В'єтнамі –
це заохочування й державне спонсорування чоловічого шовінізму?
Ми всі відчували його на собі.
Мій найгірший раз?
Коли мене кинули в день весілля.
Таке стається через систему.
У якій чоловік вважає, що має право так чинити з жінкою.
- Розумієш про що я, Максін? - Не дуже.
Ми говоримо про Південний В'єтнам.
Жителі Південного В'єтнаму – наречена. Америка – наречений.
Він освідчився і багато наобіцяв,
а тоді наречений кинув наречену в день весілля на очах у гостей...
світової спільноти.
Такий конструкт американського чоловіка,
- який треба дослідити... - Так.
...на всіх узбережжях, які потоптали американські чоботи.
- В точку. - Так.
- Дякую. - Саме так.
Вочевидь, це невдалі заручини.
Що?
Америка мусила покинути Південний В'єтнам біля вівтаря,
але ще в 1963 році перед усіма гостями.
Ліндо, секрет успішного шлюбу – це не пручатися чоловікові,
а жити заради нього.
- О ні, Максін. Ти ж не така втрачена. - Що за чорт?
Я не втрачена, Ліндо. Я знайшла ясність.
Він обрав мене!
Мій чоловік.
Я пишаюся, що я його дружина, і гордо ношу його прізвище.
Я кричатиму його з дахів! Кричатиму його в душі!
Деллакорт!
І я гордо робитиму все, щоб підтримати його й втілити його мрії.
Ви згодні, дами?
Не згодні?
Ні?
До речі про підтримку,
я прийшла попросити тебе про послугу.
Так. Треба тебе звідси вивести.
- Сюди. - Чудово.
- Поставте за баром. - Добре.
Чудово. Ідіть туди
- і лишіть біля колон. - Добре.
Дякую.
Як ти знаєш, куди треба...
Усі знають будинок з Пляжного балу.
Ну звісно.
Проте не так я собі уявляла поміч сестрі у біді.
Ще раз дякую, що виручила з цим замовленням морепродуктів.
Я не маю права на помилку.
Ніхто не вміє організувати стіл так, як ти.
Я на першій шпальті «Глянцю».
Я мушу підтримувати свою репутацію.
Підносити чоловіка, а тому й себе
до нового соціального статусу товариства Палм-Біч.
Ти прекрасно мене розумієш.
Так. Де твій чоловік? Ти ж усе робиш для нього.
Він на десяти кілометрах над землею. Живе задля мене.
Літає на «Боїнгу 737» над океаном.
- Чудово. - Так.
Десять фунтів хвостів лобстера, десять – ніг сніжних крабів,
п'ять фунтів королівських креветок, фунт копченої тріски,
пів фунта ікри,
сто устриць,
і сто п'ятдесят фунтів льоду.
З вас чотириста доларів. Готівка чи чек?
Мабуть, краще чек.
Так. Який я маю вигляд? Одягнута, як треба?
Ого, тобі личить рожевий.
Не дуже неформально? Це комбінезон.
Ні, ти вразиш їх наповал.
Дякую.
Ліндо! Які витончені вежки.
Справді? Мушу визнати, я скучила за фуршетами таких масштабів.
І хто з нас вражає наповал?
Допоможеш з завершальними штрихами?
- Займися орхідеями, а я – виноградом. - Залюбки.
Гаразд.
Максін, ти мусиш чітко зрозуміти,
чому ці жінки прийдуть сюди сьогодні.
Без образ, але не тому, що ти їм подобаєшся.
Знаю. Просто я була на першій шпальті «Глянцю».
Вони прийдуть оцінити конкурентку.
Ні, Максін. Вони прийдуть, бо їм щось від тебе потрібно.
Що саме я можу дати цим жінкам?
Пляжний бал.
Пляжний бал?
Так. Пляжний бал й інші події абсолютно однакові.
Вони дуже прибуткові.
Вибач, я заплуталась.
Наведу приклад.
Торік загребущий молодий оптик...
влаштував доброчинний вечір для його «родинного фонду».
А тоді присвоїв усі кошти й спустив їх на свої олійні портрети.
І що йому за це було?
Те саме, що й іншим таким людям – нічогісінько.
З Пляжним балом усе ясніше.
Гроші йдуть на збереження
й прибирання пляжу Деллакортів.
Власне Максін. Бал вигідний для пляжу Деллакортів.
Хай хто його організовує, це завжди буде на кор...
Даруйте?
Це офіціантик.
Він страждає на зухвалість.
«Офіціантик»?
Це не те, що ти думаєш.
Тепер світло.
Ти говориш з рослинами?
Так, це Петсі.
Привіт, Петсі. Semper fi, моряче.
Дій або вмри.
- Служив? - У Кореї.
Добре, що ти в безпеці.
Хіба?
Не певна. Бувай.
- Він мені подобається. - Ага, жартівник.
Ну... добре.
Дякую.
Нема за що.
Ти мене проганяєш.
Ні! Ліндо, я не проганяю, а натякаю, що тобі пора.
- Ясно, Максін, я зрозуміла. - Ні, Ліндо...
скоро прийде Евелін.
Ви ж ненавидите одна одну.
Якщо ти лишишся, буде так собі.
Ми трохи поспілкувалися, а тепер я поспілкуюся з нею.
Розумію.
- Це вони. Ти мусиш піти. - Добре.
- Іди звідси. - Добре, я попрощаюсь.
Ні, ні, не туди. Через задній вхід.
О боже.
Не хочу, щоб вони тебе бачили. Задній вхід. Іди.
- Яке безглуздя. - Це не...
Сходимо в кіно на тижні.
Я стільки фільмів не бачила.
Мері.
Я запаркувалася на газоні.
- Ласкаво просимо до Деллакортів. - Це я тобі мала б казати.
Скільки ти тут живеш? Три години?
Я б сказала, що серцем я завжди була тут.
«Май-тай».
Більше м'яти, скибка апельсина замість ананаса, мало льоду.
І не забудь парасольку.
Легко. Почувайся, як удома.
Гей. Гарна музика.
Дякую. Принаймні цього разу я не говорю з рослинами.
Гості вже тут?
Якраз прийшли.
- Вгадай що? - Що?
Мене виперли.
Буває з найкращими. Не переймайся.
Дякую.
Будеш коктейль? «Джин Рікі».
«Ґімлет»? Щоб простіше.
- Привіт, подруго. - Кіт за пліт, а миші в танець.
Норма в курсі, що ти граєшся в ляльки в маєтку?
Авжеж не в курсі. Вона в комі.
Я буду пунш «Міссісіпі» з житнім віскі замість бурбона, охолоджений,
а тоді залюбки послухаю, чому це ти тут.
Окей.
- Роберте. - Будьмо.
- Лінда? -«Джин Рікі»?
Роберте, я заплачу тобі 30 доларів чеком,
якщо надінеш фартух і готуватимеш коктейлі.
Я тут пакую своє шмаття.
Ти просто сидиш.
Ліндо, може, ти?
Ти організувала шикарний фуршет.
Тому точно вмієш обходитися з відром для льоду й парасольками.
- Будь ласка. - Я зав'язала.
Ти п'єш прямо зараз.
Зав'яжу після цього й ще кількох. Не хочу псувати тобі свято.
Боже. Дякую вам.
Знайдеш посібник бармена на стойці.
Пунш «Міссісіпі». Так, пунш «Міссісіпі».
Пунш «Міссісіпі». Коньяк.
Коньяк. Де коньяк? Коньяк.
- Прошу до нашого дому. - Поки що не до вашого.
Сюди.
На відміну від тебе я тут бувала.
Я буду еґноґ генерала Гаррісона з гарною піною, але щоб не забагато.
Більше мускатного горіха й менше льоду.
Ти золотко.
Яйця.
Генерал Гаррісон... Яйця. Так.
Ракель. Що будеш? «Медфорд Ром Сауер»?
«Бренді Шамперел»? «Гав-гав»? Сангрію з портом?
- Просто келих білого вина. - Слава богу.
І чек на десять тисяч доларів.
Якщо плануєш прийти на мої «Гаванські ночі».
Кошти підуть на підтримку бідолашних прихильників Батисти у Флориді.
Норма не пропускала жодної вечірки.
Переконана, що й новоспечена спадкоємиця не пропускатиме.
Що?
То ти був у самому пеклі?
Скажу, що мені пощастило.
- За тебе. - За тебе.
Таке щастя само по собі травмує.
Хто сказав, що я травмований?
Коли ти все життя
намагаєшся відкопати свою спадкову травму...
то вчишся бачити її в інших.
Якщо вони самі її не бачать.
Ти ж виросла в багатстві.
Статки моєї родини... які, до речі, мені не належать...
побудовані на чужих муках.
Наприклад, мій дідусь...
заробив на побудові залізниць,
виселивши корінні племена Америки з семи штатів.
- Сюрприз. Я революціонерка. - Так.
Круто.
Давно ти живеш з Нормою?
Уже три роки.
- Ого. То ви близькі. - Дуже.
- Не в такому сенсі. - Я в це носа не пхаю.
Вона згадувала про мене?
Ти ненавидиш Евелін, відколи та одружилася з твоїм батьком,
бо вважаєш її авантюристкою.
Ото й усе.
Хіба що хочеш розповісти ще щось.
Не хочу. А ти?
Ні. Не хочу.
Ти хороший бармен.
От чорт. Червоні закінчились.
- Маю червону, але хочу дві зелені. - Домовились.
О, Евелін. Дам тобі синю за Дайнину зелену.
А що це за круглі білі?
Мері, це аспірин.
Стоп. Кому принесли коктейль?
Коктейлі. Леді...
«Май-тай», подвійна м'ята.
Еґноґ генерала Гаррісона.
Пунш «Міссісіпі» на житньому.
Вино.
Максін, у тебе, мабуть, цілий день горять вуха.
Місто аж гуде.
«Хто вона? Звідки? Як підтримує фігуру?»
І найголовніше:
«З якого дива вона поселилася в маєтку Деллакортів?»
На конкурсах краси всі знають, що за кожним питанням ховається інше,
значно важливіше.
Хтось же мусить за всім наглядати, поки бідолашна Норма нездужає.
Лише вчора її лікар сказав, що одужання настане скоріше,
якщо життя йтиме й чекатиме на неї, як раніше.
Та якщо Норма, не дай боже, не оговтається,
мій коханий Даґлас зможе одразу вступити у спадщину.
Посісти своє місце після довгої відпустки за межами Палм-Біч.
Якщо хочеш тимчасово посісти місце Норми до її повернення, дам пораду.
Норма ніколи б не вищала про свою коктейльну вечірку,
залетівши в тиху оазу салону Ґреймана.
Норма б розіслала підписані вручну запрошення
і передала їх особисто за кілька тижнів до зустрічі.
Це диво, що ми всі були вільні
у цей день у самому розпалі сезону.
Гарно сказано, Мері.
Комусь може здатися, що я додаю молодості –
якщо дозволите – і відчуття спонтанності
у тутешні запилюжені традиції, які здаються, скажу чесно, Мері...
пристарілими.
Мері, Максін новенька, тому не налітай на неї.
Максін,
я говорила щиро, що погоджуся співорганізувати з тобою вечірку,
якщо ти дістанеш Нормин «Ролодекс».
Думаєш, вони прямо зараз їдять її заживо?
Якщо й так, вони душаться кістками.
Будеш?
Моє тіло – храм.
Навіть у найсвятіших місцях палять ладан.
Що за х...
О боже. Як же тупо.
До речі про плани,
не знаєш, чи Норма домовилася про прислугу до трагічного інциденту?
Леді не порпається в чужих записниках.
А сидіти на її меблях і їсти з її порцеляни ти можеш?
Ракель. Нетактовно.
У кого ти плануєш замовити кейтеринг на Пляжний бал?
От усе й заворушилося в умілих руках Евелін.
Не дивно, що її справедливо вважали справжньою фрейліною.
Звернуся до Норминого улюбленця.
До якого саме?
Завжди можеш спитати Норму.
Мері. Рано.
Усе продумано.
Це ж не проста вечірка.
Це ж наче подія.
Це не «наче» подія.
І це не дворовий день народження сільських дівчаток з Теннессі.
Це головна подія сезону.
Ти почала планувати свій вихід?
Мій вихід?
Пам'ятаю рік, коли Норма з'явилася
в образі Венери Ботічеллі у мушлі зі справжніми перлинами.
Або коли вона була Клеопатрою
на колісниці, яку тягли австралійські бодібілдери.
Або минулий рік,
коли вона була Марією-Антуанеттою з напудреною перукою
і випічкою прямо з Парижа.
Завжди в короні.
Максін, Пляжний бал – це вистава.
Схоже на те.
Максін. До речі.
Раз мова про гроші,
«Фібз» так і не одержали чека на 75 000 доларів –
твоєї неймовірної ставки на аукціоні.
Зрештою саме через це ти опинилась у «Глянці».
Дами, хто з вас хоче свіжих крабових ніжок?
Сирих устриць? Молюсків? Ікри? Хвостів омарів?
Мені лише чек.
- За «Фібз»! - За «Фібз»!
Палм-Біч – таке мале містечко.
Коли живеш тут довго, маєш спогади з кожного маєтку.
Далеко не всі з них приємні.
Уявляю.
Знаєш, я...
колись ми з Нормою були близькі.
Вона лежить у тому ж закладі, що й мій тато.
Що з ним?
Йому вже віддавна поволі стає гірше.
І йому дуже болить.
Як і всім нам.
Так.
Не відмовлюся від обіймів.
Усе добре.
- Вибач. - О боже. Не вибачайся.
Хай за що ти вибачаєшся, це не твоя вина.
Точно не хочете взяти омара з собою
чи креветку в серветку
і зберегти на потім?
Евелін, прошу, дозволь загорнути тобі
крекери, сир і креветки на дорогу.
Максін, дозволь поставити тобі відверте запитання.
Прошу.
У тебе є хоч якісь гроші?
Авжеж. Багато.
Окрім того, коли Норма нас покине,
Даґлас отримає спадщину,
і ми зможемо влаштувати цей сезонний бал.
Бідолашка.
Щось, про що слід було сказати раніше.
Даґлас нічого не успадкує.
Що?
Коли Норма вмре, усі її гроші отримають великі коти.
Не розумію, Евелін. Хто?
Коли вона нас покине... а це буде для всіх дуже сумний день...
усі її статки перейдуть трастовому фонду
при організації «Чистокровні коти Палм-Біч».
Як ви це знаєте?
Ми з Нормою знали одна про одну все.
І, здивую тебе, я й про тебе чимало знаю.
Власне, ми з Нормою часто сміялися за коктейлями
з твоїх радісних різдвяних листів, які приходили їй щороку,
бо ти надіялася, що Даґі успадкує її гроші.
Вона завжди казала, що не дасть Даґі ні цента,
навіть якщо він буде останнім Деллакортом на планеті, а він і є.
Хіба що ти при надії,
а я переконана, що це не так.
Тому я організую цьогорічний бал
на честь Норми.
І влаштую його тут, щоб не порушувати традиції.
Мабуть, маєток, хай чий він є...
попросить солідну оплату за локацію, що й не дивно.
Яка щедрість.
А за це ти зможеш зберегти крихти своєї репутації.
Зрештою ти сама казала, що завтра про це напишуть у «Глянці».
Евелін.
Я усе життя чекала на своє місце під сонцем,
ніби це значило, що тоді я отримаю все,
що не буде турбот і що я витатиму, як за помахом палички,
не торкаючись землі.
Та сьогодні завдяки тобі я зрозуміла,
що знайти своє місце – це ще не кінець шляху.
Це лише початок.
Не знала, що ти поетеса.
Думала, ти лише посередня вискочка.
Ти впіймала мене на гарячому, Евелін.
Грошей у мене нема.
І так, про мене завтра напишуть у «Глянці».
Проте маєток Деллакортів – єдине місце,
де можна провести Пляжний бал.
Тому якщо ти хочеш його організувати, доведеться працювати зі мною.
Нізащо.
Я знаю, що ти недотягуєш.
А я взагалі на волосині.
Якщо ти впадеш – я впіймаю.
І тоді я дуже міцно тебе триматиму.
Знайдеш ключ до Норминого сейфу,
дістанеш «Ролодекс», і тоді візьмемося за роботу.
Довбана Норма.
Якби я була ключем.
Ключ!
Максін!
Я тут.
Я не був тут... десятки років.
Що ти наробила?
Перевернула родинний маєток.
Ти п'яна?
Хочу тебе про щось попросити.
Аякже. Що завгодно.
Занеси мене нагору й трахни, як Деллакорт.
- Нагору. - Добре.
О, Даґлас, повтори!
Повтори!
Максін Деллакорт!
- Ще раз! - Боже.
Максін Деллакорт!
О ні.
Місіс Даґлас Деллакорт!
О так. Коханий. О боже.
- От чорт. - Даґлас.
- О боже! - Гидота. Забирайся звідси.
Я тебе люблю.
Я місіс Даґлас Деллакорт!
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська