ЗА КНИЖКОЮ «МІСТЕР І МІСІС АМЕРИКАНСЬКИЙ ПИРІГ»
ДЖУЛЬЄТ МАКДЕНІЕЛ
ПАЛМ-РОЯЛЬ
Як же чудово! Ще ніколи не була на справжньому літаку.
Ти смілива дівчина. Інша на це не зважилася б.
Люблю атракціони.
У мене найкрасивіший другий пілот на весь Теннессі.
Ну все, тримайся!
Злітаємо.
Звідси світ здається таким крихітним.
Страшно?
- Ні. З тобою мені ніколи не страшно. - Поглянемо.
Знаєш що? Я покину роботу в «Пен-Ем»
і креслитиму віражі в небі.
Писатиму дев'ятиметровими літерами
«Я люблю Максін Гортон», щоб побачила вся Чаттануґа.
Ти мене любиш?
Ніхто не вірив у мене так, як ти, Макс.
З тобою я почуваюся, ніби мені все під силу.
Я зараз розплачуся.
Ні, це просто вітер.
Це ти, Даґласе. Це ти.
Так, солоденька, зараз я буду геть як Червоний Барон.
- Так. - Починаю.
Нормально почуваєшся?
Усе чудово.
Проте не знаю, чи варто мене так перевертати.
Он як? Тепер тобі страшно?
Так, бо я вагітна.
У житті не чув нічого кращого.
Гей, Чаттануґа.
У Даґласа Сіммонса буде дитина.
Перрі каже: «Дивлячись угору...
ВЕСІЛЛЯ ПЕНЕЛОПИ РОЛЛІНС І ДАҐЛАСА ДЕЛЛАКОРТА-СІММОНСА
14 КВІТНЯ 1949
...ти завжди забиватимеш у пісок».
А я відповідаю: «Перрі, якщо дивитимуся вниз,
то битиму навмання.
Ніби я якась Геллен Келлер».
Я тисячі разів перечитала запрошення
в надії щось знайти. Але бачила лише одне.
Весілля Пенелопи Роллінс і Даґласа Деллакорт-Сіммонса.
Яке життя цікаве, скажи?
Хіба це можливо? У якому світі таке можливо?
Моя нова подруга Лінда і мій Даґлас?
Тому я вирішив не дивитися ні на горизонт, ні на землю.
Я опустив підборіддя, глянув повз пупок і...
Бу-я!
Полетів прямо в лунку!
Що ще я не знаю?
І, що важливіше: хто ще знає те, чого я не знаю?
Оце ігри розуму.
Що ж, піду поспілкуюся з Перрі.
Побачимося на вечері.
Ігри розуму.
Раніше я думала, що секрет прекрасного шлюбу –
не базікати й усміхатися в біді, поки біда не всміхнеться у відповідь.
Однак це не якесь падіння зі сходів напідпитку після сварки.
Це погано, правда, Нормо?
Та якщо скажу зараз, то можу його втратити. Як ти гадаєш?
Як би вчинила ти?
Твоя правда. Я піду до нього і скажу йому все в шию.
Так, ходімо. Ти голодна?
- Так. - Ні? То почекаємо до вечері.
Ходімо, Нормо!
Кохана. Ти взяла Норму?
Макс, сонце, не знав, що ти будеш.
Десь зараз прийде Перрі.
Ти був одружений?
- Що? - Ти був одружений з Ліндою.
Хто така Лінда? Не знаю жодних Лінд.
Лінда. Моя подруга Лінда... Пенелопа, раніше її звали Пенелопа.
Даґласе.
Ну...
Ось з ким ти весь цей час браталася?
З Пенелопою Роллінс? Господи!
Ти все ще з нею одружений?
- Ні! - Ти що, полігамний?
- Я друга дружина? - Максін.
Не знаю. Ти взагалі пілот?
Чи ти продавець щіток з сім'ями у сімох містах?
Дай мені хоч хвильку.
Я вперше про все це почув лише зараз.
Так влаштовані розмови, Даґласе.
Не те щоб я брехав про Пенелопу.
Я просто...
Її не згадував.
О, та невже!
Я про це не говорив, бо хотів забути.
Ми були заручені багато років тому.
Та день, коли ми мали одружитися, – найгірший у моєму житті.
Макс, слухай,
я мушу тобі щось розказати.
Ще щось?
У день весілля
Пенелопа стріляла у свого батька.
Що?
Це було жахливо. Як грім з ясного неба.
Усюди бігають люди. Усюди кров.
- І я був просто... шокований. - Що?
Я хотів жити далі й ніколи не озиратися,
а тоді зустрів тебе, мою трояндочку,
мій прекрасний грибочок. І ми були такі щасливі.
Нащо Лінді таке робити?
Власне. Вона божевільна.
Я її божевільною не вважаю.
Подумай. Вона тебе знайшла. Заприязнилася з тобою.
Нічого не розповіла. Це божевілля. Бу-же-ві-ля. Божевілля.
- Ти неправильно сказав «божевілля»... - Місіс Даґ-ліді-ду.
Як ви, міледі?
Треба було прихопити три коктейльчики.
Це зайве, Перрі. Я вже йду.
А ми поговоримо пізніше.
Привіт, Нормо. Радий бачити, як ти роз'їжджаєш.
Запальна жінка.
Тепер я остаточно заплуталась.
Треба піти до головного джерела.
Притримай кістки!
НАШІ ТІЛА, НАШІ ПОЛИЦІ
ПЕНЕЛОПА РОЛЛІНС
3991 КЛЕМАТІС-СТРІТ ПАЛМ-БІЧ, ФЛОРИДА
Так.
Хочу... трохи очиститися.
Це ж не «Ролодекс»?
Ти ж робиш не те, що я думаю?
Він не повинен існувати.
Нарешті ми можемо щось зробити. На щось вплинути.
Нарешті в наших руках влада, а тобі некомфортно?
- Ліндо! - Чорт.
Ні, сиди тут і не виходь.
Бачила Лінду? Вона тут?
Ліндо!
Зачекай тут.
Привіт. Мені потрібно поговорити з Ліндою.
Чи радше з Пенелопою? Негайно.
Я в порядку, дякую, що спитала. А її тут нема.
То передай їй, що я все знаю про неї і мого чоловіка.
Мені жаль, Максін. Складна ситуація.
Ти знала? Ти знала про Лінду й мого Даґласа?
Я не хочу вставати між вами.
«Не хочу вставати між вами». Це що? З якоїсь книжки?
Ні. Поширений вислів. Слухай, у мене справи.
Ти хоч знаєш, кого захищаєш?
Яка вона подруга,
- що бреше й дурить? - Чорт.
Я рідко відкриваюся людям так, як відкрилася їй.
Мабуть, вона підійшла до мене не випадково, як я вважала.
У неї був план. Лихий геніальний план.
А я повелася, як пришелепкувате нікчемне дівчисько.
Я не Лінда.
Проте я знаю, що часом існує кілька правд.
Може, вона хотіла спершу тебе побачити, роззнайомитися.
Може, тоді ти їй щиро сподобалась.
Як я можу не подобатись?
Передай, що про інше я теж знаю...
її другий секрет... що вона стріляла в батька.
Не хочу в це лізти.
Усе це в минулому, і я його не чіпаю.
Можеш хоча б передати повідомлення?
Скажи їй, що я сердита. І ображена. Проте наголоси, що сердита.
Як вона могла так учинити? Я думала, що ми подруги.
І що Максін Деллакорт за крок до того, щоб ставитися до неї неприхильно.
Запам'ятала?
Авжеж, Максін.
Дякую.
Какуля!
Забираймося з цієї смердючої книгарні. Ходімо, Нормо.
Як вона?
Як бачиш – дивовижно.
Вона пробує щось сказати.
Вона постійно стогне й підвиває.
Ти в порядку?
Вона має що сказати про тебе.
Чому думаєш, що про мене?
Усе буде добре.
Я тут.
Я скучав.
І я скучала.
Дивитеся одне на одного,
як пара голубків.
Що у вас за стосунки такі?
Розкажи, чи не під твоєю опікою у неї сталася емболія?
Здається, лікар казав, що емболія почалася знизу.
- І що? - Ти мені скажи.
Максін, на що ти натякаєш?
Лише кажу, що знаю, що ти грав для неї на трубі.
І мені цікаво: куди під час гри
ти спрямовував свою трубу,
доходячи до високих нот.
О боже.
Ти пробуєш сказати, що я був у неї закоханий?
- Ходімо. - Ні!
Всього тобі най-найкращого.
Уява в тебе шалена.
Вона хоче звідси піти.
Що скажеш?
Це хот-дог.
Тобі ж подобається, як я готую те, що ти любиш.
І я подумав, у світлі нашої сьогоднішньої розмови,
що побалую свою дівчинку.
Гострого соусу?
Дякую.
Почуваюся принцесою.
Як я казав, Перрі... Оце чоловік.
Має підприємницьку хватку.
А що казали про нього у старшій школі?
О, так! Так. «Перрі – дурник». «Тупий, як пень». «Ще й злобний».
Якби вони чули, як він говорить про бізнес, як маневрує...
Я просто мовчу й слухаю.
І думаю: «Оце так!» До речі, згадав, що він сказав.
Потрібно якнайкраще розпорядитися грішми Норми – для її ж добра.
Ми мусимо вкласти й примножити її гроші.
Перрі не бреше про нерухомість.
Глянь, чого досяг він.
«Північний берег», «На узвишші», «Житло на гребені», «Кряж Корсика».
Ти її кохав?
Що?
Ні.
Це було давно. Уже й не згадаю.
Мабуть, було щось...
біляве, що мені подобалось, але...
Ти її кохав? Чи ти не пам'ятаєш?
- Що? - Спершу ти сказав, що не кохав,
тоді – що не пам'ятаєш, чи кохав.
Це було щось типу злиття родин.
Тоді я себе не знав. Просто плив за течією.
А вона була дуже переконлива. І багато базікала.
Та основна причина, чому я її не кохав...
бо вона не ти.
Я все одно не розумію, чому вона стріляла в батька.
Годі тобі, Максін. Дарма я це розповів.
Вдамо, що я цього не казав?
Вдамо, що я про це не згадував.
Я більше не хочу нічого вдавати, Даґласе!
- Я тебе прошу. - Ти багато просиш.
Це було двадцять років тому, а це багато часу.
А двадцять років і наша любов...
Мій мозок перенапружений, Макс.
Ти це від мене приховав.
Моє найкраще рішення – не пов'язувати себе з тою родиною.
І знаєш чому?
Бо так я знайшов тебе.
Тому прошу – не колупай ситуацію
і вдай, що я цього не казав.
Прошу тебе, кохана.
Я відповім.
Маєток Деллакорт, це Максін Деллакорт.
- Це Роберт. - От тобі й на.
Як справи в Норми?
Ти як фальшива монета – вічно з'являється де не треба.
Таке мало б вас ощасливити, бо ви любите гроші.
Я надаю перевагу купюрам.
Ви вкололи Нормі інсулін? Ось що мене цікавить.
Боже. Чому ти постійно напосідаєш на мене через Норму?
- Може, ти одержимий мною. - Я єдиний, з ким ви неприязна. Чому?
- Я? - Так.
- Неприязна? - Так.
Пішов нахер.
Архіви «Глянцю» за 1949.
ПАЛМ-БІЧ ДЕЙЛІ
- Дякую, Енн. - Дивно, що ти за них спитала,
бо я саме вивчала ситуацію... Акуратніше з цим.
- О, вибач. - Я саме їх переглядала.
Вивчала все для Норминого некрологу.
А що шукаєш ти?
Просто вивчаю сімейну історію.
Шукаю фото родичів, заповнюю родовід,
те, се.
До речі, хотіла дещо уточнити.
Ти була мініміс Окої 1943 року і міс Чаттануґа 1949 року?
І не забудь про міс Мінерал-Блаффс 1946 року.
Гаразд. Дай знати, якщо знайдеш щось цікаве.
Обов'язково. Дякую.
«Весілля сезону завершується бабахом».
«Маєток Деллакортів був неперевершений».
«Квартет Флетчер зіграв непристойну версію "Ослик утік"».
А щоб вам, давайте до суті.
«Пролунав постріл».
«І ніхто не міг сказати напевне, звідки стріляли».
«Тим паче не Даґлас Деллакорт, який утік з маєтку,
покинувши напризволяще свого дружбу Перрі Донаг'ю».
Юджин «Скіт» Роллінс був серйозно поранений і, можливо, паралізований.
Нікого не засудили,
а поліції Палм-Біч так і не вдалося знайти зброю.
Події того легендарного весілля лишилися
таємницею сезону.
Усі кидалися теоріями й припущеннями, як в дитячій бійці їжею,
проте єдині, хто знає, що сталося насправді, –
це люди, які були в тій кімнаті».
Я мусила розшукати жертву – Скіта.
Максін, що ти тут робиш? Люба Норма тепер у тебе.
Евелін.
Ти була там у той день.
У який день, серденько? Спробуй говорити ясніше.
Ти про все знала й ні слова не сказала.
Як і всі інші.
Весілля.
Не розумію. Лінда пробувала вбити тебе?
Так! Розумію, у це важко повірити – я ж така щиросердна людина.
Чому?
Ні для кого не секрет, що ми з Ліндою не ладнаємо,
і здебільшого це з її вини. І завжди було.
Її мати померла, коли та була дівчинкою,
і тому вони зі Скітом дуже зблизились.
Так зблизилися, що навіть підлітком
вона тероризувала жінок, з якими Скіт зустрічався.
«Тероризувала»?
Так! Змії в шафах.
Креслярські кнопки на сидіннях. Блювотний корінь у салаті.
Зайве й казати,
що перспектива шлюбу з Даґі зробила тільки гірше.
Вона не могла й уявити, що покине батька.
А думка про те, що він стане цілковито мій, зводила її з розуму.
Так, мем.
Скіт дуже стресував.
Той день був особливо жахливий.
- О так. Глибше. Так. - Спина була така напружена.
- Я притисла його до стіни... - Так.
- ...і розминала скуту спину. - Ти знаєш, де треба. Знаєш.
- Ти... - А тоді...
Що сталося?
Скажімо так: завдяки паскудному прицілу Лінди...
правда, вона стріляла крізь двері, тому, може, не такий він і поганий...
Даґі уникнув цього союзу, Скіт нарешті на мені оженився,
а Норма вчинила, як типова Норма.
А як чинить Норма?
Норма завжди берегла таємниці
і врешті-решт почала використовувати їх,
щоб підтримувати порядок у Палм-Біч.
Он як.
Норма веде запис усіх наших проступків, розв'язує проблеми,
а натомість ми демонструємо Нормі свою...
вдячність.
Вдячність?
Шантаж. Люба тітка Норма колекціонувала таємниці тих,
хто попадав їй у руки і записувала їх у цей «Ролодекс».
А тоді змушувала їх жертвувати на Пляжний бал. Тепер він у нас.
Компромат на могутніх і важливих осіб.
Боже, та серед них є сам Спіро Аґню.
Не жени.
Не жене.
Прошу. Обери картку. І прочитай написане.
«Стівен Сібрінґ. Вагітна коханка».
«Ґері Пікнелл».
Це що, колишній мер?
«Залежний від кокаїну, метаквалону й марихуани».
Вибери одну смугу.
Як ми дізнаємося, чи це все правда?
Це правда. Кожнісіньке слово.
Як ти знаєш?
Я була серед них.
Чому Скіт не хотів з тобою одружуватись?
Бо, ну...
Хоч я й уособлення грації, чистокровності й виховання,
я, як і ти, не з багатої сім'ї.
У нас обох огидне минуле – це я одразу збагнула,
- коли тебе побачила. - Ясно.
Тому я бодай трохи тобі помагаю.
То от звідки пістолет.
Ти знайшла пістолет? Пістолет?
Так. У скриньці зберігання. Мабуть, це той пістолет!
Саме це я й мала на увазі,
коли казала, що Норма підтримує порядок у Палм-Біч.
Якщо той пістолет у скриньці – то нехай там і залишається.
Звісно. Яка дурепа буде ходити по вулиці з пістолетом у сумочці?
Максін, той пістолет – це страховка,
без якої тут багато що посиплеться, розумієш?
Ага. Розумію. Проте я поспішаю на гольф.
Уже спізнююся. Справді. Лишенько, горечко! Дякую, Евелін.
Моє питання таке: що нам з ним робити?
У нас усі їхні адреси?
Розішлемо їм сибірку.
Так.
Або насіння.
- Вірші. - Так. Дуже хороші думки.
Проте слід мислити стратегічно.
Не перестаратись.
Перестараємося й промажемо – потрапимо під роздачу.
Потрібно почати з малого.
Перрі Донаг'ю.
- Ліндо. - Перрі Донаг'ю.
Він посол, магнат з нерухомості
і живе прямо тут у Палм-Біч.
Пам'ятаєте «Смарагдовий острів» в Бока-Ратоні?
Такий великий лискучий новий комплекс, від якого всі фанатіли?
А тоді він раптово обвалився.
Прошу, візьміть його картку.
«Підкупив інспекторів».
Який же виродок!
Дуже близько до тебе.
І що? Ниций дружба мого ницого екснареченого.
Огидний дрібний забудовник,
якого Ніксон призначив послом у Люксембург.
Він місцева псевдознаменитість,
пов'язана з урядом – усі ми це знаємо –
але він точно не на самій вершині.
Ідеальний кандидат на пробу.
Мого друга з «Вісника Маямі» точно зацікавлять
бізнес-практики Ніксонового новенького посла у Люксембург.
- Що ти таке кажеш? - Ага.
Даґлас був заручений з названою дочкою Евелін?
- З Ліндою, так! - Коли?
Двадцять років тому. Клянешся, що не знала?
І гадки не мала. Але... Скажу чесно, Максін.
Кому яке діло до того, що сталося двадцять років тому?
Я одружена з Перрі всього три сезони.
Таке враження, що всі знали й обговорювали це в мене за спиною.
Нікому не можу довіряти. Виставили мене дурепою!
Глянь на мене. Я про це ні сном ні духом –
ніхто мені нічого не розповідав.
- Добре. - Якщо це тебе розрадить,
то здається, ти вже знаєш, кому не слід довіряти.
Кому? Даґласу?
Вам щось принести?
- Не підслуховуй! - Не слухай нас!
Я не підслуховував. Боже, розслабтеся.
- Розслабтеся. - Тільки от
якщо ви тут і містер Деллакорт також, то хто дбає про Норму?
З Нормою все добре. Вона приймає ванну,
а тоді міцно засне поряд з увімкненим феном.
Боже милий.
Вона вдома, і про неї дбає дуже компетентна манікюрниця.
Хоч це й не твоя справа.
У неї манікюр.
Чому він так на тебе глянув?
- Який задок. - Гарний зі спини.
Гарніший, коли їде геть!
Перрі ніколи й слова не казав про це весілля.
Про минуле ми не говоримо.
Особисто мене не цікавить нічого до Д.
Що за «до Д.»?
«до Дайни».
Пропоную тобі перейняти це правило.
Не цікавитися нічим до Максін?
Саме так.
- 25-відсоткова ставка доходу. - Ага.
Подумай. Га?
Практично халявні гроші.
Маючи доступ до Норминих статків,
ти будеш дурнем,
якщо цим не скористаєшся.
То... що скажеш?
Мушу визнати – пропозиція чудова.
Не щодня випадає шанс стати першим інвестором.
Гарно.
Мені подобається.
- Так? - Я в ділі.
Чудово! Оце буде забава!
Ще й яка!
- Лише один момент. - Так.
щоб зацементувати угоду, потрібна ще одна деталь.
Нам потрібне схвалення когось дуже поважного...
Поважного!
Бо будівництво буде на заході Палм-Біч.
Тому потрібен хтось елегантний.
Бо ніхто не нічого не купить без головної зірки.
Що скажеш
на невеличку подорож у Вашинґтон?
У приватному літаку?
Мені «пудобається».
Дівчата! Відпрацьовуєте удари?
Кохана.
- Дякую. - Смачного.
Дякую.
Досить уже роздзьобувати цю емоційну рану.
Це правда. Ось що я роблю.
- Дзьобаєш. - Дзьобаю.
- Дзьобаєш. - Як пташка.
Ти як пташка.
Дзьобаю, дзьобаю, а нічого нема. Це вже точно.
Роберте, змішаєш мені «Стрибунця»?
Вершки зіпсувалися на сонці.
Тоді можна мені щось фруктове?
Роберте, будь ласкавий.
Я казала, що придбала невеличку квартирку для Едді?
Що? Справді?
Ага. Так поетично.
Люблю поезію. Романтичні строфи.
Пропоную тобі вчинити так само.
Усі чоловіки тут однакові. Винаймай і вибирай.
- Ні. - Так.
Кожному своє. Я вважаю, що стосунки для кохання,
а не для транзакцій.
Стосунки – це влада.
Заведи собі коханця, з яким матимеш перевагу,
і перестань казитися.
Викинь з голови всі ці «що як»,
«хто винен» і «було-й-загуло».
Який приємний день.
З вами не заскучаєш.
Не розбийтеся в столиці.
Слухаюся, капітане.
Бувай, кицюня.
Бувай, місіс Даґлі-дідді-ду.
Що... Ні, ні.
Ти все ще в немилості.
Трошки удачі для польоту.
Цілуй у губи.
- Перрі. Хочу відлити. - Максін.
Вертайся в клуб разом з хлопцями.
Їду до Едді осідлати кубинську ракету,
мушу зробити зупинку для біде.
Але я сердита.
Не хочу з ним їхати.
- Виручи. Будь ласка. - Дайно!
Розважся. Тільки без Карибської кризи.
Зачекайте! Перрі! Хлопці!
Заждіть!
Даґласе! Не одружуйся ні з ким, поки мене нема!
Знайду шлях назад по зірках.
Привіт, Даґ.
Сюрприз.
Як справи, Пенелопо?
Тепер я Лінда.
Тобі личить.
Гарне місце для зустрічі.
Не віриться, що ти вернувся.
Минуло чимало часу.
Двадцять років – довгий час. Багато змінилося.
У нас вільна країна, тому лишайся на скільки заманеться.
Та якщо мене не підводить пам'ять, була угода, і вона нікуди не ділась.
Ого. Оце вираз.
Надіюся, з нею ти кращий, ніж зі мною.
Досить уже.
Ти постійно брехав. Як ти міг?
Пенелопо... Ліндо, не те місце.
Ні?
Як на мене, туалет – цілком доречне місце,
щоб обговорити наші стосунки.
Тоді я був іншою людиною.
І ми обоє розуміємо, що нам не судилося бути разом.
Надіюся, ти це переступиш. Я переступив.
Вибач, що нагадала, який ти.
Яким я був.
Був, є? Семантика. Ти ж не змінився.
Бачиш? Ті самі прикрі спостереження...
- Я тебе прошу. - ...через які з тобою важко спілкуватись.
Зі мною важко?
А з тобою як було?
Коли ти озираєшся назад – якщо ти взагалі озираєшся...
що ти пригадуєш?
Що зі мною важко, а ти золотко.
Усе гаразд. У нас вийде.
Ми ж говоримо такі речі усе життя, покоління в покоління.
Перепрошуємо за свою поведінку.
Даґласе, мені дуже жаль, що я змусила тебе спати з іншою жінкою,
і мені дуже жаль, що я змусила її від тебе завагітніти.
Та здебільшого мені жаль, що я прийшла сюди,
щоб нагадати, який же ти вилупок.
Дуже жаль.
Що?
Чому ти завжди формулюєш усе в такому світлі?
Чоловіки, жінки. Думаєш, легко бути чоловіком?
Думаєш, легко все це підтримувати?
Що ти підтримував?
Я двадцять років був одружений.
Байдуже. Я цього не хотіла.
Я не хотіла ворушити минуле і не хотіла сваритися.
Я хочу попросити тебе про одне:
не базікати про день нашого весілля.
О боже. Ще один переможець.
Пенелопа Роллінс?
- Ага. - Ти змінилася.
А ти – ні.
Максін, твоя манікюрниця сказала, що ти будеш тут.
- Я тебе шукала. Так. - Міці?
- Вона манікюрниця. Фарбує мені нігті. - Так.
Люблю Міці.
Хочу перепитати.
Я перевірила дати, які ти назвала, і мене збентежило,
бо мініміс Окої 43 року – Еленор Зензі.
- А міс Чаттануґа 1949 року... - Чаттануґа.
Так. Її звуть Еліс Каннінгем.
Енн, знаєш що? Ти ставиш багато запитань.
Може, вдамо, що нічого цього не було?
Що скажеш?
Мій лицар у лискучих обладунках.
Провести вас?
Не можеш від мене відірватися, фальшива монетка?
Звіть, як хочете. Та я не пущу вас за кермо в такому стані.
Дайте ключі.
Можна ще одне запитання?
Поговорите іншим разом.
Не зараз. Вибачте. Дякую.
Дайте ключі.
Який вольовий.
- Помада, чекова книжка... - Це гаманець.
- ...пістолет... - Чому у вас пістолет?
- Ключі. - Чому у вас пістолет?
Чому у вас пістолет? Їдьмо.
- Позаду все добре? - Ага.
А спереду все добре?
У мене все фантастично.
Аякже.
Усе справді добре?
Так, Максін. Усе чудово.
Тому ти везеш мене додому? Бо все чудово?
Я везу вас додому, бо ви п'яна, а вдома манікюрниця,
і я гадки не маю, чи вона вміє робити ін'єкції.
А ти знаєш, що сказати жінці.
Звісно.
Роберте,
ти так гарно ходиш.
Нарешті.
Нарешті ми визнаємо, що назрівало
між нами весь цей час.
- Я гадки не маю, про що ви. - Авжеж.
Я серйозно.
Треба довести це до кипіння.
- О боже. Максін, я... - Роберте...
- ...візьми мене. Негайно. - Максін, зачекайте.
Прямо тут. Візьми мене тут на етнічному килимі.
Що? Максін...
- Роберте. - Максін.
Неси свою трубу. Хочу, щоб ти дуже повільно зіграв мені «Едельвейс».
- Хочу відчути кожну ноту. - Максін, будь ласка.
Або зіграй коротку мелодію,
як «Політ джмеля».
Ні.
Як люб'язно, що ти прийшла. Я провела тут 14 годин,
і я точно щось зробила неправильно.
Іду гляну, як Норма.
Чудово.
Ідеальне завершення дня паскудного, як єнотовий пеніс.
Максін.
Що?
Я не можу тут працювати.
Прошу. Не сердься на мене.
Я знаю, що втратила лік часу. Час – не моє!
О, ні. Я не про це.
Перрі знайшов мені роботу в клубі.
Чайові вищі й...
Перрі?
Перрі Донаг'ю?
Милий чоловік.
Міці, Перрі Донаг'ю – не милий чоловік.
Мені пора. Добраніч, Максін.
Міці? Обережно з ним.
О, ні.
Зручно?
Ти найкраща.
Щоб не змерзла.
Щось справжнє.
Якщо ви не проти, я лишуся тут на ніч.
Упевнюся, що все нормально.
Твій улюблений крем. На.
Ти красуня.
Гей.
Не хочу з тобою говорити.
Прошу.
Я прийшла розповісти, що сталось насправді.
Максін, я просто хочу розказати тобі правду.
То був найгірший день мого життя.
То ти таки стріляла в батька?
Так.
Він уже не буде таким, як колись. Ніколи.
Усі його проблеми зі здоров'ям, увесь біль – це моя вина.
А ти справді цілилася в Евелін?
Ні.
Це вона мені сказала.
Ні. О боже. Я не стріляла в Евелін.
Я цілилася в Даґласа.
Що?
Максін, я місяцями відчувала, що він мене з кимось...
обманює.
Щодня я знову й знову про це думала,
поки нарешті не сказала.
«Серденько, ти божевільна.
Ти божевільна. Ти божевільна».
А тоді ти таки божеволієш.
Мені всюди ввижалися його коханки і...
і я щиро вірила, що він зраджував мене з дружкою.
Я стала одержима.
Я навіть не впізнала голос рідного тата.
Хочеш злякатися?
Хочеш, щоб я тебе злякала, боягузе?
Вилупок. Сраний вилупок!
О боже. Скіт!
Що ти накоїла?
Що сталося далі?
Прибігла Норма і про все подбала.
Нормо, якщо він не виживе, що буде зі мною?
Навіть зараз ти думаєш лише про себе.
Ти ледь не вбила батька. Не тобі мене судити.
Сонце, не переживай. Усі карти в тебе на руках.
Невже?
Ось як усе буде.
Скіт більше не буде гратися почуттями Евелін
і нарешті з нею побереться.
А ти, Пенелопо, не перечитимеш.
Інакше, Пенелопо, загримиш за ґрати.
А я залишу цю родинну реліквію собі для гарантії.
Навіщо ти так?
Поки що ти цього не розумієш, але це для твого ж добра.
Не схоже на те.
Ти вже зовсім не контролюєш емоцій?
А що я?
А що ти?
В обмін на квиток в один бік у Чаттануґу і чек на сто тисяч доларів,
я обіцяю тримати рот на замку.
Хочеш одружитися з тою помийною шльондрою?
Помийна шльондра.
Чаттануґа? Я ж звід...
То я помийна шльондра?
Так, Максін. Максін, ти помийна шльондра.
О, Ліндо. Я не знала. Клянуся, я не знала.
Усе гаразд. Він любив тебе й досі любить.
І знаєш що? Ти мене врятувала, Максін.
Так. Я жила б у шлюбі без любові,
була б прикрасою для чоловіка, який не хотів бути зі мною.
Ти мене врятувала, Максін.
Це Даґлас.
Поговори з ним, Максін.
Досить.
Вдалося, Макс.
Ми підписали угоду, яка змінить наше життя.
Ми піймали дуже велику рибку.
Боже. Даґласе, я так пишаюся.
Відтепер нас чекає лише шампанське.
Гей.
Я так тебе люблю.
Знаю.
Побачимося вдома.
Ліндо.
Нормо, це кінець.
Він увесь цей час був у тебе.
І більше нікому не дістанеться.
Нормо, ти засмутилася?
Ага.
Ліндине божевілля було цілком послідовне.
Хтозна, як би я вчинила в її становищі?
Зрештою, хіба в той день я й сама не піддалася божевіллю?
Я хотіла вгамувати біль.
І дарувати всім свободу.
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська