BASERT PÅ MR. & MRS. AMERICAN PIE AV JULIET MCDANIEL
Aktiver finjusteringsrakettene så vi kan dra ut i rommet på oppdraget vårt!
Mottatt. Jeg har nullstilt sporeren. SI-drivstoff og S-IVB-oktavnivå er høyt,
og GDC-overføringskontrollen er klar.
Vi er klare til å bruke SP-kraften med hjelperakettenes logikkdump!
Få i gang hjelperakettene.
Slutt å ta på tingene. Vet du hva du gjør? Nei. Så slutt å ta på dem.
Bakkekontroll til Apollo 12. Klare for oppskytning.
Er det for sent å bytte partner?
- T minus ti, ni... - Teller ned.
...åtte... Starter hovedmotor.
Et lite skritt, kompis!
Jøye meg. Akkurat slik jeg forestilte meg det.
Endeløs horisont full av muligheter.
Jeg kommer til å kaste opp.
Apollo 12, gjør dere klare for gjeninntreden.
Mottatt, operatørmann!
Gud, ikke mer!
- Jeg har en nyhet. - Ikke hold meg på pinebenken.
- Pistolen er borte. - Hva mener du med "borte"?
Jeg kastet den i havet! Og kartoteket!
Fant du Normas kartotek?
Det endte opp i hendene til bassenggutten.
Linda fant det, stjal det og ødela det. Samme det. Det er utrolig!
Du er fri, Evelyn. Alle er frie!
Å gud.
- Hvordan var det, damer? - Så flott at jeg nesten tisset.
- Din dumme jævla dumskalle. - Hva?
Jeg sa du skulle ha pistolen i bankboksen.
- Du har rotet til alt for meg. - Hva?
Og hvis det er sant, har Linda rotet til Beach-ballet.
Tror du jeg var ute etter kartoteket på grunn av adressene?
Gud, fy faen!
Få meg ut herfra! Strekk deg etter hånden min!
- Å, ja. Greit. - Gi meg hånden din! Dra! Hardere!
- Neglene dine... - Dra! Dra hardere!
- Veldig tynne håndledd. - Dra!
Det gikk rundt for meg.
Jeg trodde jeg ville bli feiret for å ha frigjort alle fra kartoteket.
Hjelperakettene mine ble avfyrt, men likevel var jeg på utskytningsrampen!
Mistet vi Evelyn?
Jeg tror romsimulatoren gjorde henne en smule uvel.
Mine damer, velkommen til NASA.
Her borte har vi en nøyaktig kopi av romdrakten Mr. Neil Armstrong brukte
da han gikk på månen.
- Hvor er originalen? - Han tok den med hjem.
Denne veien.
Jeg ville stille dere et spørsmål om Beach-ballet.
Vi vet alle at vår kjære Norma
er kjent for å ivareta byens hemmeligheter,
med en forventning om at tausheten hennes belønnes med gallaoppmøte.
Fortsett.
Hva om jeg var en annen slags selskapsløve?
Hva om Beach-ballet fra nå av bare var sesongens viktigste store ball?
- Ingen trusler. Fullt samtykke. - Så hvorfor skulle vi komme?
Kanskje hvis et stort navn skulle komme. En storslått gjest.
Men ingen vil komme bare for deg, Maxine.
Og nå, omvisningens høydepunkt.
La meg presentere de beste USA har å tilby!
Ja, dette er ekte astronauter som er i karantene før oppdraget neste uke.
...tre, fire. Én, to, tre...
Fortsett. Fire.
Kunne du få med deg en av dem, ville jeg umiddelbart ha kommet.
Møtt opp, mener jeg.
Jeg sa: "31 etasjer? Faen heller, Perry, la oss si 32 etasjer."
Og han sa: "La oss si 33 etasjer!" Og jeg sa: "La oss ha 34 etasjer!"
Trettifire etasjer!
Er jeg ikke nok?
For leilighetene?
Beach-ballet. Hvis det bare er meg. For at folk skal komme.
Hører du engang på meg?
Dette er en stor sak. Vi fikk med oss Pinky Kimberly-Marco.
Raquels gangster-ektemann?
Pinky er den beste entreprenøren i Palm Beach.
Perry fikk ham til å la oss betale innkjøpspris.
- Linda sa at Perry er tvilsom. - Hva sa du?
Hun kan ha brukt ordet "radioaktiv".
Max, Perry er kanskje livlig,
men det er den handlekraften som gjorde at vi sikret oss en kongelig.
Kongelig?
Investoren vi møtte i D.C., er den enestående prinsen av Luxembourg.
- Jøss. Perry løper virkelig med hestene. - Vi skal bli enige på middagen i kveld.
Vet du hva? Hør på dette. De nye West Palm Beach
prinsen av Luxembourg luksustårn.
Med støtte fra en prins mener Perry at folk vil dra hvor som helst,
selv til West Palm Beach.
Hvor som helst...
Douglas, jeg tror du reddet Beach-ballet.
Gjorde jeg det?
Ja, det gjorde du. De damene hadde dratt på et eselshow i Tijuana
hvis de fikk møte en ekte prins.
På middagen inviterer jeg ham til å være min storslåtte gjest.
Douglas?
Her er greia med det.
Dette er det man kaller en nøye koreografert sang og dans
med en svært nøye orkestrering, Maxine.
Douglas?
- Det er en guttemiddag. - Nei.
Det er ikke personlig, Max. Det er forretninger. Du skjønner det.
Du fortalte mannen min om det som skjedde her om kvelden, og nå er han sint på meg.
Jeg er ikke nok. Han møter en prins uten meg, og nå kan jeg ikke invitere ham!
Hva skjedde her om kvelden?
Kanskje, av usikkerhet og for mange grasshoppers,
kan noen ha gjort en tåpelig tabbe med noen som kjørte meg hjem.
Kanskje den slags skjer med noen stadig vekk. Så det var ikke en stor sak.
Kanskje noen kan være litt mer ydmyk.
Kanskje noen ikke er vant til å bli avvist, selv om noen ikke mente det.
Sånn.
Jeg sa ikke noe til mannen din, for det er ikke noe å si.
- Gjorde du ikke det? - Nei.
Hei, Norma!
Jeg lar dere to spise eplemosen.
Vi greide det, damer!
"Etterforskningen viser at eiendomsarvingen Perry Donahue
jevnlig bestakk inspektører under byggingen
av Emerald Isle boligkompleks."
Vennen min i Miami Herald sendte meg en tidlig kopi.
Først avdekker vi Perry, så Agnew, og så Nixon!
Patriarkatets første dominobrikke faller snart.
Jeg føler meg tryggere på barnets vegne.
Beklager, vi selger ikke The Shiny Sheet her.
Hva har du gjort med kartoteket, din bortskjemte lille dritt?
Hvilket kartotek?
Det jævla kartoteket som styrer hele denne byen. Hva gjorde du med det?
Linda?
- Har du gjort noe med det? - Vi får ta denne samtalen under fire øyne.
Vis vei, Linda.
Hva?
- Brente du det? - Kan du senke stemmen?
Jeg holder stemmen min på dette volumet så lenge det passer meg, takk!
- Herregud! - Jeg gjorde verden en tjeneste.
Ikke spill rettskaffen, ditt morderiske naut.
Det er støtende på så mange måter.
Dere to meheer fortjener hverandre.
- Hva har Maxine gjort? - Sa hun det ikke?
Samme gamle historien. Hun fant pistolen du skjøt faren din med,
og kastet den i havet.
- Hva? - Tørk av deg det gliset.
Jøss. Du har allerede røpet deg, Evelyn, ved å vise deg i West Palm Beach.
Spis en skitten sokk, Linda. Dette er langt fra over.
- Hvor skal du hen? - Jeg skal sladre til faren min.
Jeg var aldri i West Palm Beach.
Unnskyld meg. Mannen min, Douglas, spiser middag her med en Mr. Donahue
og prinsen av Luxembourg.
Fortell historien.
Vet du hva? Jeg ser dem.
Nei... Ok.
- Jeg må bare pudre nesen. - Selvfølgelig.
Maxine!
Toalettet. Nå.
Det er greia...
Ikke si at du tilfeldigvis kom hit ikledd Luxembourgs nasjonalfarger, Maxine.
Bare så du vet det, glemte Douglas planene sine. Jeg skulle levere dem.
Nå som jeg er her, ser jeg at dette ikke var en guttemiddag.
Prinsen ville ikke komme alene.
Hva med deg?
Noen må holde Perry edru mens de får avtalen i havn.
Dinah?
Perry vet det, Maxine!
Om affæren min med Eddie.
- Å nei. - Krypinnet jeg kjøpte til ham.
Alt. Og jeg er rasende!
Er du rasende?
Han sier det gjør at han kan gjøre det han vil.
Plutselig er han en bohème. Jeg vet at han går ut med andre kvinner.
Tror det kan være manikyristen min.
- Hvorfor tror du det? - Hun sa det på en måte.
I kveld er jeg den pliktoppfyllende kona til de får avtalen i havn.
Da er det masse penger i banken hvis Perry og jeg må bli skilt.
Dere blir ikke skilt. Ikke si skilt. Vær så snill.
Du kan ikke hoppe rett til skilt.
- Du blir ikke skilt. Ingen skal bli skilt. - Hva er galt med deg, Maxine?
Husker du her om kvelden, da du foreslo at jeg skulle finne meg en liten siderett?
Ja?
Vel, da du og jeg drakk og kjørte på greenen,
senket jeg garden etter å ha drukket mot til meg.
Og, vel, jeg kan ha fulgt rådet ditt.
Hvem?
Bassenggutten. Å nei. Douglas vet det.
Han merker noe! Det var derfor jeg ikke ble invitert!
Dinah, hva har jeg gjort? Jeg vil ikke bli skilt.
Hvorfor ler du?
Unnskyld. Vi har alle prøvd med Robert. Heldige Norma. Han vil bare ha én kvinne.
Personlig tror jeg det er enda enklere.
Han er "momo".
- Hva er momo? - Han er soper, Maxine.
Dra hjem. Tenk på valgene dine.
Soper.
VÅRE KROPPER, VÅRE HYLLER
Fant du det du trengte?
Flott.
HOMOFILI
GIOVANNIS ROM
Ganske sunn appetitt.
For å lese, selvfølgelig.
Fant du det du lette etter?
Jeg håper du lot det være igjen litt til resten av oss.
Grayman. En forlengelse for Gregor.
Ingen navn.
GRATULERER MED EN HELT VANLIG DAG!
- Overraskelse. - Herregud. Smørkremkake.
- Nå skal vi se. Vet du hva, pappa? - Hva?
Vi har noe å feire.
- Feire? - Ja. Jeg har en venninne, Maxine.
Ja?
Hun fant pistolen.
Normas pistol.
Jeg kan ikke tro det.
Hun kastet den i havet. Den er borte. Den er borte, pappa.
Herregud.
Du er fri, frue.
- Hva er frihet, ikke sant? - Og Evelyn vet dette?
- Det var hun som røpet det. - Selvfølgelig. Det er jobben hennes.
Kan du ikke komme bort hit og sitte ved siden av meg?
- Ok. - Fy søren.
Så...
Herregud.
Det er en ting ved denne
Morfevs-en. Den holder smerten i sjakk.
Men det er en verre måte å leve på enn du noensinne vil vite.
Det er på grunn av meg, pappa. Jeg er veldig lei for det.
Jeg er ikke en gåte. Du vet hvordan jeg levde hele mitt jævla liv.
Og hvordan mennene før meg levde sine liv.
Den fryktelige arven til denne familien. Det er min skyld.
Og jeg skammer meg over det. Og over at jeg noensinne skuffet deg.
Men jeg gjorde det daglig.
Og nå vet jeg ikke hvordan jeg skal si unnskyld.
Kan du noensinne tilgi meg?
Jeg ser deg. Jeg har alltid sett deg, pappa.
Og jeg er her.
Akkurat her.
Vet du hva?
Jeg må få mer av dette, ellers blir jeg til en drittsekk.
Har den slått seg vrang?
- Jeg er lei for det. - Herregud.
- Er alt i orden? Går det bra? - Ja, det er bedre enn bra.
Jeg vil gå bort.
Jeg vet det.
Og du kan det. Du kan det, pappa. Det vil gå bra med meg.
Lover du?
Jeg lover.
Jeg er redd.
Alkohol, 10 000.
Telt, bord, lintøy, 12 000.
Herregud.
God morgen, skatt.
Hvorfor er du våken så tidlig?
Du var, hvordan skal jeg si det, ute hele natten.
Til klubben stengte.
Må ha vært kjedelig med bare guttene.
- Jeg er leilighetenes konge. - Fikk du avtalen i havn med prinsen?
Det tok bare 18 timer og seks flasker snaps,
men blekket tørker nå.
Å, Douglas. Jeg er så stolt av deg. Gratulerer.
Spurte du ham om Beach-ballet?
- Det ble aldri tatt opp. - Ikke i løpet av 18 timer?
Den gamle europeiske jævelen skal ikke bare investere.
Han skal også ta den første sponsorenheten.
- De enhetene kommer til å selge seg selv. - Så han er her hele sesongen?
Å, pokker. Instruksene om overføringene.
Du må overføre 500 000 dollar til denne kontoen.
- Fem hundre? - Det er oppstartspengene til Perry.
Hvem er de 12?
Det er Pinky, underentreprenørene for å få byggetillatelse...
Og du må sende 250 000 dollar
til prinsen for å bruke navnet hans. Han foretrekker en banksjekk.
- Oi, det er... - Ja, det er utrolig.
Det er bare begynnelsen. Og Perry har gjort meg til partner.
Så vidunderlig.
Jeg må si at dette fører til at vi har litt trang økonomi.
Derfor må vi gjøre dette før tante Norma...
Du vet.
- Jeg løper til banken. - Flott.
Men jeg syns at jeg burde gi sjekken til prinsen.
Jeg vil så gjerne møte min partners partner, partner.
Greit. Avtalen er i boks. Gjør som du vil.
Prinsen skal feire på klubben i kveld for den måneoppskytningsgreia.
Du kan legge frem forslaget selv.
- Ok. - Jeg hopper til køys.
- Kanskje hopp i dusjen. - Og tørke vekk den søte lukten av suksess?
Er det det det er?
Og jeg liker aksenten din. Jeg forteller deg det når vi møtes.
- Jeg lover. - Bruker du mokasiner?
Jeg ringer tilbake.
- Hallo til deg også. - Bruker du mokasiner?
Ja. Hva handler dette om?
Står du lett i dem?
- Jeg skal se hvordan det går med Norma. - Er du en mann som ringer to ganger?
En herre på brygga? En mann med langt håndtrykk?
En kveldsbotanist? Tripper du gjennom tulipanene?
- Maxine, hva er det du vil spørre meg om? - Er du "momo"?
- Hva? - Er du homofil?
Jeg har vært med menn. Jeg har vært med kvinner.
Vel, så hva er galt med meg?
Jeg er homofil.
Og det er ikke noe galt med deg. Det er bare det at vi er venner.
Vi er ikke venner. Jeg spiser lunsj og spiller tennis med vennene mine.
- De er ikke vennene dine. - Venner krangler ikke slik vi gjør.
Jo, det gjør de. Hele tiden.
De gjør vel det.
Hvis du legger an på mannen min...
- Hva? - Ikke le meg rett opp i ansiktet.
Han er ikke min type.
Douglas er alles type.
Er det Norma?
Det er Norma.
- Du store... Norma. - Norma. Hva er det du gjør?
- Pust. - Har dette skjedd før?
Kanskje én gang. Ja.
- Hun prøver å gå. - Utrolig optimistisk av deg.
Det er fremskrittene du gjør med Beach-ballet.
Du gir henne en grunn til å holde ut.
Jeg skal la deg få henne til sengs.
Kanskje hun vil ha på seg kronen igjen.
Ja, jeg er Robert.
Å, faen.
I en by hvor alle bruker Chanel No. 5,
kan enhver lukt av L'Air du Temps bare bety én ting.
Evelyn Rollins er i bygningen.
Å ta en lur med så mange puter kan ikke være bra for pustingen.
Jeg mediterer.
Jeg ser at Linda har vært her alt. Hun er visst ikke bekymret for helsen din.
Ja, la oss gi Linda juling igjen. Gi henne skikkelig juling.
- Kaken kom i en eske. - Jeg elsker smørkremkake.
Hun gir meg den fordi den får meg til å føle meg bra, frue.
- Spiste du alt det? - Jeg er 86. Slutt å mase.
Linda fortalte meg om pistolen.
Norma gjorde det som var best for oss alle.
Og hun visste at jeg elsket deg veldig høyt.
Jeg ville bare være en anstendig dame, Skeet.
Jeg ville være din dame.
Jeg måtte forsikre meg om at jeg skulle tilbringe resten av livet mitt med deg,
og beskytte deg mot den våpengale lille hippien.
Men resten av livet brukte du mine penger til å beskytte dine interesser.
For det første, det er våre penger.
Vi er gift.
Ja.
Og for det andre, du elsket meg en gang. Det vet jeg at du gjorde.
Husker du Capri?
Mustique?
Skatt, Acapulco.
Ja, men pistolen gjorde oss til fanger.
Ekteskap skal ikke være et fengsel.
Men her er vi.
Du vurderer vel ikke å søke om å bli løslatt på prøve?
Løslatt på prøve?
Tror du jeg vil skille meg fra deg etter alle disse årene av livet mitt?
Det er utelukket, for guds skyld.
Hvis du tror jeg vil bruke mine siste dager...
- Nei. Ikke snakk om siste dager. - ...på søksmål... Søksmål er utelukket.
Spar deg for dramaet og skuespillet, er du snill,
for du har planlagt min jævla begravelse i 18 år.
Se meg i øynene.
Det er ikke rettferdig, Skeet. Jeg har bare tatt meg av deg.
- Ved hjelp av pleiere. Det er sant. - Vel...
Og, frue, til tross for at du sikkert ikke tror det,
vil jeg ta meg av deg når tiden er inne.
Er det en trussel?
Maxine.
Jeg trodde ikke det var noen her. Jeg lar deg være i fred.
Nei. Bli her. Jeg insisterer.
Ruby Ray Kissed nummer fire.
- Hva behager? - Neglelakken. Tærne dine er ti små kyss.
- Snakker vi om tær igjen? - Vel...
Da jeg først møtte deg, tenkte jeg: "Hun er et friskt vindpust.
En som er snill. Så fint om snill kunne vinne."
- Jeg var snill til gjengjeld, eller hva? - Det var du.
Jeg føler at du har unngått meg.
Det er noe jeg vil oppklare til artikkelen jeg skriver.
Miss Junior Ocoee 43, Eleanor Zanzy.
Miss Chattanooga 49, Elise Cunningham.
- Miss Mineral Buff... - Bluff.
- Som en klippe, sanddyne eller... - Som en bløff?
- Ja. - Jeg hadde hørt navnene deres før,
så jeg lette gjennom gamle The Shiny Sheet.
Alle de vinnerne er døde festløver fra Palm Beach.
- Det er ikke som du tror. - Hva tror du at jeg tror?
At jeg drepte dem, og nå som du vet det, skal jeg drepe deg.
Kvinnene døde før du ble født,
og jeg er sikker på at ingen av dem har vært i Tennessee.
Hva er det som foregår, Maxine?
Jeg er en vinner.
Avbryter jeg noe?
Nei. Jeg skulle til å dra. Jeg har en tidsfrist.
Jeg hørte tilfeldigvis at du erklærte at du er en vinner, venn.
Det var vel en henvisning til gallaen min.
Fib-ene.
Ja, fib-ene, som forblir i økonomisk limbo. Ja.
Jeg trenger mine 75 000 dollar, Maxine.
Selvfølgelig.
I dag.
Ellers blir jeg nødt til å konkludere med at du ikke har 75 000 dollar.
Og hvis du lurer fib-ene, Maxine, hvem andre kunne du da lurt?
Ryktet betyr alt.
Spesielt nå når du ikke har noen innflytelse eller æresgjest.
Du skal få pengene dine, Mary.
Første overføring er 500 000. Disse 12 sjekkene.
Så trenger jeg en banksjekk på 250. Det er 250 000.
- Jeg skal gjøre dem klare. - Takk.
Vent.
Kan jeg få én til?
Til Palm Beach fibrosestiftelse, adresse hos Mary Davidsoul.
På 75 000.
VÅRE KROPPER, VÅRE HYLLER
Hei.
Ja, jeg ville bare si "hei" og, jeg vet ikke,
se om du vet hvor jeg kan få meg LSD.
- Til pappa. - Fern har alltid noe.
Jeg skylder deg vel en unnskyldning.
Perry Donahue-avsløringen er i aviskioskene hvert øyeblikk.
- Vi gjør endelig en forskjell i verden. - Akkurat. Ja.
- Var det ikke det du ønsket? - Selvfølgelig.
- Så hvorfor brente du kartoteket? - Jeg vet det var mitt forslag.
Men virkelig, Virginia? Er det virkelig en god idé å knuse Perrys kneskåler?
Sette andre folk i fare? Uskyldige folk?
- Mener du din rare venninne Maxine? - Å, vær så snill.
Det er synd å si det, men Maxine er også et av patriarkatets redskaper.
Hun har vrangforestillinger, det er sikkert. Men et redskap? Neppe.
Når vi begynner, hvor vil det stoppe?
Hvem andre blir såret underveis?
Jeg vet ikke. Kanskje alle folkene som har såret folk frem til nå.
Agnew, Nixon og alle andre som var i det jævla kartoteket.
Jeg skjønner det. Jeg gjør det.
Jeg går gjennom mye akkurat nå. Ok?
Gjør du det? Vet du at folk tror at du ga meg pengene til dette stedet?
Hva?
Merker du ikke at når folk går inn, antar de automatisk at du bestemmer?
Hvordan gjør jeg det bedre?
Ikke bruk meg som et barometer for å måle din godhet.
- Hva skal det bety? - Det vet du.
Du gjorde noe fælt, Linda.
- Kommer an på hvem du spør. - Jeg trenger ikke å spørre noen.
Beklager at jeg er en skuffelse for deg, men dette er ikke riktig tidspunkt.
Det er det aldri.
God ettermiddag på denne historiske dagen.
Skaff dere en kikkert og en cocktail
fra en av våre fantastiske små romjenter.
Det er bare en time til oppskytning.
Hvor er de to?
- Hvilke to? - Perry og Dinah.
Vi skulle feire leilighetene med en skål.
- Mitzi. Hei. - Maxine. Hei.
Vil du prøve en Sputnik? Det er bare en White Russian.
Eller en Melkevei? Også bare en White Russian.
- Nei takk. Douglas, du husker vel Mitzi? - Ja, selvfølgelig.
Perry sa du jobbet her. Så fint det ordnet seg.
Jeg må finne den gamle rakkeren. Mye å feire!
- Han virker opprømt. - Det burde han være.
Min prins sikrer seg en prins,
- og jeg skal gjøre det samme. - Lykke til.
Jeg er full av selvtillit, Mitzi. Kronen er avgjørende.
Jeg tenkte jeg kunne få lov til å dra ut i rommet en dag.
Du har fortsatt tid, pappa.
Loxahatchees beste, takket være venninnen min Fern.
Flink pike.
Hvorfor tar du på deg brillene?
Jeg vil se hvor vi skal dra.
Ok.
Jeg gjør bare dette.
Klar for å dra til månen?
Av gårde med oss.
Hei, Maxine.
La meg presentere prinsen av Luxembourg og hans prinsesse Stephanie.
Uttalen min er kanskje dårlig.
Jeg dro innom biblioteket for å lære meg litt luxembourgsk.
Det er alt jeg kan.
- Er hun ikke artig, prinsegutt? - Ja, helt klart artig.
Takk, Deres Majestet.
Ok. Vel, jeg vil nå gjerne overrekke
denne banksjekken på 250 000 dollar i bytte mot å få benytte ditt navn
til West Palm Beach prinsen av Luxembourg luksustårn.
Gleden er på min side.
- En ny tids frembrudd i Palm Beach. - Ja.
Skål for oss.
- Vi tar et bilde. - Ja.
- Et minne om dette historiske øyeblikket. - Ingen bilder.
Jeg er PR-sky. Skjønner du?
Jeg forstår alt om PR. Du og meg. Jeg er missedeltaker, skjønner du.
Fra en kronebærer til en annen
vil jeg også be deg om å være min offisielle spesielle gjest
på det 50. årlige Beach-ballet.
Ingen bilder.
Nei. Vi trenger ikke å ta bilder. Vi kan forby alt av bilder.
Miss Douglas.
Takk for denne æren.
Leiligheter, ja. Som avtalt.
Sjekk, ja. Som avtalt.
Men ballene på stranden, dessverre ikke.
- Ingen bilder. - Jeg er folkesky.
Ja. Vi kan gi deg et vakkert, privat telt med gardiner. Ingen vil se deg.
- Prinsen sa nei. - Vent, Douglas.
Du kan bli i bilen. Du kan bare kjøre forbi og vinke.
- Et kongelig vink. Douglas. - Max.
- Du kan bare stikke innom. - Max.
Jeg er virkelig lei for det.
- Bare gå ut av bilen? - Max.
- Bare ta en rask runde? - Max.
- Du kan ha vinduene lukket. Bare tut. - Skatt.
- Hei. - Unnskyld.
Unnskyld.
Ikke akkurat frihetens ansikt, Maxine.
Det er over, Evelyn.
Hva behager?
Alt er over. Beach-ballet.
Jeg prøvde å sikre meg en storslått gjest, men det ordnet seg ikke.
Det er i orden.
- Er det det? - Ja.
Du holder en gigantisk, dyr galla
med en gjesteliste som bare består av de mest ubetydelige damene i Palm Beach,
og du blir latterliggjort mens de stygge isskulpturene smelter rundt deg.
Endelig blir du jagd ut av byen.
Og det er helt greit for meg.
For en snill ting å si.
Og alt dette var i hva sitt navn? Hva var det du kalte det, Maxine?
- Frihetens navn. - La meg fortelle deg noe om frihet.
Det er et mareritt.
Det kartoteket, Maxine, og ærlig talt den pistolen,
var samfunnets instrumenter.
Vil du at naboen din skal snike seg bort til huset ditt
midt på natta og drite på plenen din hvis han føler for det?
- Nei. - Det er vedtekter
mot slike ting. Offentlig utukt, overgrodde hekker,
ustabile kvinner som styrer økonomien sin.
Det kartoteket, Maxine, sto for en stor og varig kontrakt.
Så lenge alle er enige om å gjøre ting på en viss måte,
vil samfunnet, sivilisasjonen slik vi kjenner den, forbli intakt.
Det du gjorde, din usofistikerte bondetamp,
var å gi folk friheten til ikke å delta på Beach-ballet,
og dermed får de en fryktelig tanke om at de er frie
til å gjøre alle de fryktelige tingene de ønsker, uten følger.
Er det en verden du vil leve i, Maxine? En verden med utøylet, korrupt egoisme?
Nei. Det ironiske er at du trodde,
den dagen du klatret over hekken til Palm Royale,
at du flyktet fra barbarene,
når du faktisk var spissen til barbarens spyd,
og brakte kaos rett til våre føtter.
Vi vil alle angre på at vi slapp deg inn.
Så ja, Maxine, alt er over. Du har feilet.
Beach-ballet får ikke et 50-årsjubileum.
Og fra dette øyeblikket...
...merk mine ord, vil hele verden begynne å gå til helvete.
Og det er takket være deg.
Bravo, Maxine.
Eller burde jeg si "brava"?
Og nå er det tid for øyeblikket vi alle har ventet på.
Hun er ikke den første raketten til månen, men hun er en fin andreplass.
Og ti, ni, åtte, sju, seks,
fem, fire, tre, to, én...
Er det meningen at det skal skje fort?
- Jeg tror ikke det. - Flott.
Jeg merker ingenting.
- Kveldsutgaven. - Takk.
Jeg ga den til Yaniv, og han sa: "Det er ikke en tysk mark."
Mr. Simmons.
Dette er Bobby. Bobby er klubbens bartender,
og han er også bassenggutten vår.
Deres Høyhet. Kan jeg få snakke med deg privat?
NIXONS AMBASSADØR DONAHUE I BYGNINGSKOLLAPS-SKANDALE
Fortell kona mi at jeg må ta meg av noen forretninger.
Jeg møter henne i huset.
Maxine.
Hei.
- Kan jeg få snakke med deg? - Har det noe å si om jeg sier nei?
Husker du forvirringen om seierne dine i missekonkurransene?
Jeg måtte be en lokalavis i Tennessee om å sende meg kopier over telefaks.
Og jeg oppdaget noen underlige ting.
- Fortell. - Vinnerne av de missekonkurransene...
Navnene er ikke deg, men bildene er det.
- Vil du vite sannheten? - Ja.
Maxine Dellacorte er ingen.
Pikenavnet mitt er Horton.
Det var navnet på vaskeservanten jeg ble funnet i da jeg var baby.
Jeg vokste opp i et barnehjem uten noe eller noen.
Men det jeg hadde, den ene tingen jeg hadde, var dem.
De glamorøse og stolte,
grunne damene i The Shiny Sheet.
Jeg så stadig vekk på bildene og så for meg hvordan livene deres var.
Så perfekte.
De var så beundret.
Jeg meldte meg på min første missekonkurranse
og brukte navnet til en jeg hadde lest om. Bare for moro skyld.
Jeg visste ikke hvem jeg var ennå, så jeg bare brukte deres navn.
Og det er det, Ann. Det er alt det er.
Sett i gang. Publiser det.
Livet mitt kan ærlig talt ikke bli verre. Publiser alt sammen.
- Er det alt? - Hva mener du med "er det alt"?
Maxine, ingen vil ønske å lese det.
Jeg ble på overraskende vis såret.
Gi meg en klem.
Kom.
- Vi drar. - Hvor skal vi hen?
Jeg tar deg med hjem, min venn. Nå drar vi.
Må du ikke jobbe?
La dem sparke meg. Kom.
Hva er det?
Normas invitasjoner til Beach-ballet.
Nei, vi skal ikke holde Beach-ballet. Vi er blakke igjen.
- Hvordan tror du damene her tjener penger? - Er de ikke bare rike?
Når Dinah samler inn 200 000 til kreft, hvor mye tror du går til kreft?
- To hundre tusen dollar. - Heller 2000.
Og når Raquel samler inn en halv million dollar til Batista-ene,
får de 10 000.
Du trenger ikke å ha penger til Beach-ballet.
- Beach-ballet er pengene. - Vent.
Du trenger ikke kartotek, for utpressingen er her i invitasjonene.
Les en, er du snill. Kom igjen. Les.
"Kjære Teddy, jeg hørte du hadde det for gøy i fjor sommer med en ny venn.
Håper den neste blir mindre begivenhetsrik. Sy..."
"Synd å høre om bilen. Hils Joan fra meg.
Vennlig hilsen Norma." Jeg tror ikke jeg kan gjøre dette.
Det er bare én gang. Og det var ikke du som skrev under på dem.
Robert, hvis jeg sender dem, blir jeg...
Akkurat som Norma. Vil du redde familien Dellacorte?
- Vær så god. - Hva?
Nå må du dra, for jeg har selskap.
Hva mener du? Hvem er det som kommer?
- En venn. - Du ga meg mye informasjon.
- Jeg vil snakke om det. - Ses senere.
- Trodde jeg var din eneste venn. - Ha det.
Nå skjer det.
Merker du det?
Ser du?
Ser du det?
Dette er store saker, frue.
- Føles rart når Linda ikke er her. - Hun gjorde sitt valg.
- Hva er galt? - Min manns nummer ble trukket ut.
Han må dra denne uka.
- Hallo, Robert. - Hallo, Deres Høyhet.
Jeg er noen.
Jeg tror jeg bare skal skli av gårde.
Pappa?
Revolver.
Tekst: Espen Stokka