ЗА КНИЖКОЮ «МІСТЕР І МІСІС АМЕРИКАНСЬКИЙ ПИРІГ»
ДЖУЛЬЄТ МАКДЕНІЕЛ
ПАЛМ-РОЯЛЬ
Активуємо мікродвигуни,
щоб вирушити в космос на нашу місію!
Прийом, я підрегулювала трекер, двигун SI, рівень S-IVB високий,
а блок керування DGC у повній готовності.
Запускаємо
силові установки на директивних прискорювачах!
Усе, вмикай прискорювачі.
Краще нічого не чіпай.
Ти знаєш, що робиш? Ні. То не чіпай.
Пункт керування до «Аполлона-12». Запускаємо.
Ще не пізно змінити напарницю?
- За десять, дев'ять... - Відлік.
...вісім. Головний двигун.
Маленький крок, подруго!
Ого-го.
Як я й уявляла.
Безкрайній горизонт можливостей.
Мене зараз знудить.
«Аполлон-12», готуйтеся до повернення.
Прийнято, контролере!
Прошу, досить уже!
- Маю новину. - Не тягни кота за хвіст.
Пістолета більше нема.
У якому сенсі «нема»?
Я кинула його в океан! І «Ролодекс»!
Ти знайшла Нормин «Ролодекс»?
Якби ж я знала, що він був у офіціантика.
Лінда його знайшла, вкрала й знищила!
Байдуже, бо це ж чудово.
Ти вільна, Евелін. Усі вільні!
О боже.
Дами, як усе пройшло?
Чудово, я ледь не обпісялася.
- Яке ж безголове дурбило. - Що?
Я казала лишити пістолет у скриньці зберігання.
- А ти взяла й усе мені пересрала. - Що?
Якщо це правда, Лінда знищила Пляжний бал.
Ти думала, що я шукала «Ролодекс» через довбані адреси?
Боже, ну нахер!
Заберіть мене звідси!
Дайте руку!
- О, так. Добре. - Дайте руку! Тягніть! Сильніше!
- Ай, ваші нігті... - Тягніть! Сильніше!
- Тонкі зап'ястя. Вибачте... - Тягніть!
Голова паморочилась.
Я думала, всі подякують за звільнення з оков «Ролодексу».
Двигуни спалахнули, але я так і лишилася на платформі!
Ми загубили Евелін?
У космічному симуляторі її почало трішечки нудити.
Дами, ласкаво просимо в NASA.
Перед вами точна копія скафандра містера Ніла Армстронґа, у якому він
ступив на Місяць.
Де оригінал?
Він лишив його собі.
Сюди.
Дами, хотіла запитати вас щось про Пляжний бал.
Усі ми знаємо, що люба Норма
берегла таємниці мешканців міста,
очікуючи,
що за мовчання її винагородять появою на балу.
- Ага. - Продовжуй.
Що як я буду не такою світською дамою?
Що як віднині й назавжди
Пляжний бал буде просто найважливішою подією сезону?
Без погроз. За взаємною згодою.
Тоді нащо нам приходити?
Хіба що серед присутніх буде хтось дуже особливий.
Зірковий гість.
Проте ніхто не прийде лише до тебе, Максін.
А зараз найочікуваніша мить туру.
Представляю вам
найкращих серед американців.
Так, це справжні астронавти в карантині
перед місією через тиждень.
...три, чотири.
Раз, два, три,
продовжуйте... чотири.
Якби з'явився хтось із них, я б точно дійшла.
Тобто прийшла.
Я сказав: «31 поверх? Перрі, краще 32 поверхи».
А він сказав: «Давай 33!»
А я сказав: «Краще 34!»
Тридцять чотири поверхи!
Невже мене мало?
Для комплексу?
Для Пляжного балу. Якщо буду лише я. Щоб прийшли гості.
Ти мені взагалі слухаєш?
Це важливо.
Навіть Пінкі Кімберлі-Марко в ділі.
Чоловік-гангстер Ракель?
Пінкі – найкращий підрядник у Палм-Біч.
Перрі вмовив його брати з нас по собівартості.
Лінда казала, що Перрі мутний.
Даруй, що?
Можливо, навіть вжила слово «радіоактивний».
Макс, Перрі, може, і запальний,
але саме завдяки його амбітності з нами член королівської родини.
Королівської?
Інвестор, з яким ми зустрічалися у Вашинґтоні, – сам принц Люксембургу.
Ого. Перрі таки знає, що робить.
Ось про що буде мова сьогодні за вечерею.
Не вгадаєш. Нові Розкішні вежі люксембурзького принца
на заході Палм-Біч.
Перрі переконаний, що за принцом люди помчать куди завгодно –
навіть у західний Палм-Біч.
Куди завгодно...
Даґласе, здається, ти врятував Пляжний бал.
Справді?
Так. Ті жінки подадуться навіть на осляче шоу в Тіхуану,
якщо там буде справжній принц.
Я... За вечерею
я запрошу його бути моїм почесним гостем.
Даґлас?
Ось у чім річ.
Цей вечір – до дрібниць злагоджені пісня й танець,
які вимагають найточнішого виконання, Максін.
Даґлас?
- Хлопчача вечеря. - Ні.
Нічого особистого, Макс. Просто бізнес. Ти ж розумієш.
Ти йому розказав!
Ти розказав моєму чоловікові за вчорашнє, і він на мене сердитий.
Мене мало. А він вечеряє з принцом без мене.
І я не можу запросити його на бал!
А що сталося вчора?
Можливо, через невпевненість у собі чи багато «Стрибунців»
хтось припустився дурної помилки з кимось, хто привіз мене додому.
Може, таке чомусь стається постійно?
Тому нічого такого.
Може, декому варто бути скромнішим.
Може, дехто не звик до відмов, навіть якщо це нічого не значило.
Отак.
Я нічого не казав Даґласу, бо не маю що казати, Максін.
Не казав?
Не казав.
Привіт, Нормо!
Їжте далі своє яблучне пюре.
Ми зуміли, дівчата!
«Розслідування показало, що спадкоємець імперії нерухомості Перрі Донаг'ю
часто підкупляв інспекторів під час будівництва
житлового комплексу "Смарагдовий острів"».
Друг з «Вісника» прислав майбутній випуск.
Спершу викриємо Перрі, тоді – Аґню, а тоді – Ніксона!
Перша плиточка доміно патріархату от-от упаде.
Світ для маляти вже безпечніший.
Вибачте, але «Глянець» тут не продається.
Що ти зробила з «Ролодексом», розпещена гівнючка?
З яким «Ролодексом»?
З довбаним «Ролодексом», який контролює ціле місто.
Що ти з ним зробила?
Ліндо.
Ти щось із ним зробила?
Краще поговоримо наодинці.
Веди, Ліндо.
Що?
Ти його спалила?
Можеш трохи тихіше?
Я говоритиму саме з такою гучністю і скільки захочу! Прошу, не дякуй.
- О боже! - Я зробила світові послугу.
Не грайся у праведницю, кровожерлива шелепа.
Це образливо на стількох рівнях.
Дві дуринди варті одна одної.
- Що зробила Максін? - Вона не сказала?
Усе як завжди. Вона знайшла пістолет, з якого ти стріляла в батька,
і кинула його в море.
- Що? - Не шкірся.
Ого. Ти відкрила свої карти, Евелін,
поткнувши носа в західний Палм-Біч.
Бодай ти язика проковтнула.
Це не все. Не мрій.
Куди зібралася?
Настукаю на тебе батькові.
До слова, мене в західному Палм-Біч не було.
Даруйте. Мій чоловік Даґлас вечеряє тут з містером Донаг'ю
і принцом Люксембурзьким.
Розкажіть.
Знаєте що, я їх бачу.
Ні... Гаразд.
- Даруйте, я припудрю носик. - Звісно.
Максін!
У вбиральню. Негайно.
Річ у тім...
Не кажи, що ти випадково
зайшла сюди в національних кольорах Люксембургу.
Щоб ти знала,
Даґлас забув свої плани, тому я заскочила їх передати.
А коли прийшла сюди,
то побачила, що це не хлопчача вечеря.
Принц не прийшов би на вечерю сам.
А як же ти?
Я стежу, щоб Перрі не напився, поки усе не підписано.
Дайна?
Перрі знає, Максін!
Про мій роман з Едді.
- О ні. - Про квартирку, яку я купила.
Про все. І я розлючена!
Ти розлючена?
Він каже, що це розв'язало йому руки.
Ні сіло ні впало він богема.
Я знаю, що в нього є інші жінки.
Серед них моя манікюрниця.
З чого ти взяла?
Бо вона мені сказала.
Сьогодні я покірна дружина до закриття угоди.
Щоб у банку було багато готівки,
якщо ми з Перрі розлучимось.
Ви не розлучитесь.
Не говори про розлучення. Не треба.
Не можна зразу розлучатися, Дайно.
- Ви не розлучитесь. - Максін, що таке?
- Ніхто не розлучається. - Що з тобою, Максін?
Пам'ятаєш, як недавно
ти запропонувала й мені знайти собі когось на стороні?
Так?
Ну, коли ми пили і їздили по гольф-корту,
я втратила контроль через каверзи диявольського алкоголю.
І, ну, я скористалася твоєю порадою.
Хто це був?
Офіціантик. О ні. Даґлас знає.
Я відчуваю. Він щось помітив!
Тому й не запросив мене на вечерю.
Дайно, що я накоїла? Я не хочу розлучення.
Чому ти смієшся?
Вибач. Ми всі вішалися на Роберта. Норма щасливиця. Він однолюб.
Особисто я вважаю, що все навіть простіше.
Він «момо».
Що таке момо?
Він голубий, Максін.
Іди додому. І обміркуй свої рішення.
Голубий.
НАШІ ТІЛА, НАШІ ПОЛИЦІ
Знайшли?
Чудово.
ГОМОСЕКСУАЛЬНІ СТУДІЇ
ДЖЕЙМС БОЛДВІН «КІМНАТА ДЖОВАННІ»
Здоровий апетит.
Маю на увазі, до читання.
Знайшли, що шукали?
Надіюся, ви залишили щось і для інших.
Ґрейман. Подовжено від Ґреґор.
Без імен.
З ІЩЕ ОДНИМ ДНЕМ, ТАТУ!
- Сюрприз. - Боже.
Торт з вершковим кремом.
О. Зараз.
- Угадай що, тату. - Що?
У нас є привід для святкування.
- Святкування? - Так. У мене є подруга Максін.
І?
Вона знайшла пістолет.
Нормин пістолет.
Не вірю.
І кинула його в океан. Його нема.
Його нема, тату.
О боже.
Ти вільна.
Що таке воля?
Евелін у курсі?
Це вона мені вибовкала.
Авжеж. Це вона вміє.
Будь така ласкава, підійди й сядь біля мене.
- Добре. - Оце так.
Отож...
О боже.
Є щось добре в цьому...
Морфеї. Він стримує біль.
Проте гірше життя годі собі й уявити.
Усе через мене, тату. Мені так жаль.
Я не складна людина.
Ти знаєш, як я прожив своє трикляте життя.
І як його жили всі ті, що були до мене.
Жахливий спадок нашої сім'ї. Це моя вина.
І мені соромно.
Соромно, що я тебе підвів.
А я щодня тебе підводив.
А тепер навіть не знаю, як просити пробачення.
Чи зумієш ти мене простити?
Я тебе розумію.
Я завжди тебе розуміла, тату.
І я тут.
Я поруч.
Знаєш що?
Потрібна ще одна доза,
інакше я стану нестерпним козлом.
Крапельниця заплуталась.
Мені жаль.
Господи.
Як ти? Добре?
Краще, ніж просто добре.
Я хочу померти.
Знаю.
І ти можеш.
Можеш, тату. Я впораюсь.
Обіцяєш?
Обіцяю.
Мені страшно.
Алкоголь – 10 000 доларів.
Намети, столи – дванадцять тисяч.
О боже.
Доброго ранку, кохана.
Ти чому так рано прокинулась?
Тебе, як би це сказати, не було цілу ніч.
Сиділи до закриття клубу.
Мабуть, було нуднувато з самими хлопцями.
Я король житлових комплексів.
Ви домовилися з принцом?
На це пішло лише 18 годин і шість пляшок шнапсу,
але чорнило вже сохне.
Даґласе. Я так пишаюсь. Поздоровляю.
Ти згадував Пляжний бал?
Не було нагоди.
За вісімнадцять годин?
Старий європейський засранець не просто інвестує в комплекс –
він придбає перший спонсорський об'єкт.
Ці об'єкти розлітатимуться, як пиріжки.
То він лишиться на сезон?
Чорт. Інструкції для транзакції.
Потрібно переказати п'ятсот тисяч доларів на цей рахунок.
- П'ятсот? - Стартовий капітал для Перрі.
Хто ці дванадцятеро?
Пінкі, підрядники, які відповідають за дозвіл...
А ще 250 000 доларів,
щоб принц був з нами.
Він просив банківський чек.
- Боже, це... - Знаю, прекрасно.
Це лише початок. Перрі зробив мене партнером.
Дивовижно.
Проте мушу сказати, що тоді для маєтку лишиться малувато.
Тому потрібно все зробити швидко, перш ніж тітка Норма...
Сама знаєш.
Я збігаю в банк.
Чудово.
Утім, буде краще, якщо я сама вручу принцові чек.
Дуже хочу познайомитися з партнером мого партнера, партнере.
Ясна річ. Усе домовлено. Роби, що заманеться.
Принц сьогодні святкуватиме
той політ на Місяць у клубі.
Матимеш змогу поговорити з ним особисто.
- Добре. - Я на бокову.
Раджу спершу в душ.
Змити з себе солодкий запах успіху?
Так ти це звеш?
У тебе гарний акцент.
Скажу при зустрічі.
- Обіцяю. - Ти носиш мокасини?
Я передзвоню.
І тобі привіт.
Ти носиш мокасини?
Так. А що таке?
І тобі в них комфортно?
Гляну, як там Норма.
Ти з тих, хто дзвонить двічі?
Джентльмен з причалу? Який любить довгі рукостискання?
Вечірній ботанік? Ти гуляєш між тюльпанів?
Максін, що ти пробуєш спитати?
Ти «момо»?
- Що? - Ти ґей?
Я був з чоловіками. Я був з жінками.
Тоді... що зі мною не так?
Я ґей.
З тобою все в порядку.
Ми просто друзі.
Ми не друзі.
Я обідаю з друзями, я граю в теніс з друзями.
Вони тобі не друзі.
Друзі не сваряться, як ми з тобою.
Сваряться. Постійно.
Мабуть.
Якщо я побачу, що ти залицяєшся до мого чоловіка...
- Що? - Не смійся мені в лице.
Він мені не до смаку.
Даґлас усім подобається. Прошу.
Це Норма?
Це Норма.
- О... - Нормо.
- Що ти робиш?
- Таке вже бувало? - Дихай.
Може, раз. Так.
Вона пробує піти.
Ти дуже оптимістична.
Усе через твою підготовку до Пляжного балу.
Він дає їй сили триматися.
Ага.
Що ж, дам тобі її вкласти.
Може, вона хоче ще раз надіти корону.
Так, Роберт.
До сраки.
У місті «Шанель No5»
будь-який натяк на «L'Air du Temps» свідчить про одне.
Зайшла Евелін Роллінс.
Ще не бачила в тебе стільки подушок.
Тобі ж так важче дихати.
Я медитую.
Бачу, Лінда вже заходила.
А її твоє здоров'я не дуже переймає.
Авжеж. Нумо знову лаяти Лінду. Заб'ємо її до смерті.
- Це торт з коробки. - Боже. Я люблю кремові торти,
і вона принесла його, щоб мене потішити.
- Ти сам усе це з'їв? - Мені 86 років. Дай мені спокій.
Лінда розповіла про пістолет.
Норма усіх нас берегла.
І вона знала, як сильно я тебе любила.
Я просто хотіла бути чесною жінкою, Скіт.
Я хотіла бути твоєю жінкою.
І я знала, що мушу все життя провести поруч з тобою,
захищаючи тебе від скаженої озброєної хіпарки.
А провела життя, витрачаючи мої гроші
і захищаючи свої інтереси.
По-перше, це наші гроші.
Ми подружжя.
Так.
По-друге, колись ти мене любив. Я знаю.
Пам'ятаєш Капрі?
Мюстік?
Акапулько.
Так, але через пістолет усі ми були в'язнями.
Шлюб – не в'язниця.
Однак ми в ній.
Ти ж не думаєш про умовно-дострокове?
Дострокове?
Думаєш, що через стільки років
я з тобою розлучусь?
Це навіть не обговорюється, боже.
Якщо ти думаєш, що я хочу провести свої останні дні...
- Ні, не кажи, що останні. - У судах...
- Не кажи, що останні. - Я не... Ніякого суду.
Не треба цієї драми й театру, будь ласка,
бо ти вже 18 років плануєш мій триклятий похорон.
Глянь мені у вічі.
Це не чесно, Скіт. Я завжди старанно про тебе дбала.
- Через медсестер. Це правда. - Ну...
І хоч ти, мабуть, у це не віриш,
я подбаю про тебе, коли прийде час.
Це погроза?
Максін.
Я не знала, що тут хтось є. Я піду.
О ні. Лишайся. Я наполягаю.
Рубіновий поцілунок No4.
- Даруй? - Твій лак.
На ногах десять поцілуночків.
Ми знову про пальці на ногах?
Ну...
При нашій першій зустрічі я подумала: «Ти як ковток свіжого повітря.
Приємна людина. Буде чудово, якщо хтось такий досягне успіху».
І я була з тобою приємна у відповідь.
Саме так.
Просто мені здається, що ти мене уникаєш.
А я хотіла дещо уточнити для статті, яку я пишу.
Міні міс Окої 1943 року – Еленор Зензі.
Міс Чаттануґа 1949 року – Еліс Каннінгем.
- Міс Мінерал Бафф... - Блафф.
Це щось типу скелі
- чи дюни, чи... -«Блафф»?
Ага.
Імена здалися знайомими,
тому я прочесала старі випуски «Глянцю».
Усі ті переможниці – мертві світські дами Палм-Біч.
Це не те, що ти думаєш.
А що я думаю?
Може, я убила їх,
а тепер ти мене розкрила, і я вб'ю й тебе.
Ті жінки вмерли до твого народження,
і я переконана, що жодна з них ніколи не бувала в штаті Теннессі.
Що це все значить, Максін?
Я переможниця.
Я перервала розмову?
Ні. Я вже йду.
У мене дедлайн.
Я ненароком почула, що ти назвала себе переможницею.
Припускаю, що мова про мій доброчинний вечір.
«Фібз».
Так, «Фібз», які далі у фінансовій невідомості.
Максін, мені потрібні мої сімдесят п'ять тисяч доларів.
Авжеж.
Сьогодні.
Або я дійду висновку, що в тебе нема цих сімдесяти п'яти тисяч.
І якщо ти обдурила «Фібз», Максін, то кого обдуриш наступним?
Репутація – наше все.
Особливо зараз, коли в тебе ні впливу, ні почесного гостя.
Мері, ти отримаєш гроші.
Перша транзакція – п'ятсот тисяч. Оці дванадцять чеків.
А також мені потрібен банківський чек на 250 тисяч.
- Підготую документи на підпис. - Дякую.
Зачекайте.
Можна ще один?
Отримувач – Фонд фіброзу Палм-Біч
на ім'я Мері Девідсол.
На 75 000.
Привіт.
Я зайшла привітатися і, не знаю,
спитати, чи ти не знаєш, де взяти ЛСД.
Для мого тата.
У Ферн завжди щось є.
Я мушу перед тобою вибачитись.
Викриття Перрі Донаг'ю от-от з'явиться на прилавках.
Нарешті ми маємо реальний вплив.
Так. О так.
Хіба ти не цього хотіла?
Авжеж.
То чому ти спалила «Ролодекс»?
Я знаю, що це був мій задум.
Але серйозно, Вірджиніє?
Хіба це такий чудовий задум? Дати Перрі під дих?
І поставити під загрозу інших людей? Невинних?
Ти про свою дивну подругу Максін?
Я тебе прошу.
Не хочу тебе засмучувати,
але Максін також знаряддя патріархату.
Вона трохи відірвана від реальності, це точно.
Але «знаряддя»? Та ну.
Якщо ми почнемо, то на чому зупинимося?
І хто ще постраждає в процесі?
Не знаю.
Можливо, всі ті люди, через яких досі страждали інші.
Аґню, Ніксон і хто там іще згадується в тому довбаному «Ролодексі».
Розумію. Справді.
У мене зараз дуже складний період.
Невже? Ти знаєш, що всі вважають, ніби ти дала мені гроші на цей заклад?
Що?
Ніколи не помічала, що відвідувачі
завжди вважають тебе за головну?
Скажи, як усе покращити.
Не використовуй мене як барометр для своїх чеснот.
- Про що це ти? - Ти знаєш.
Ти вчинила погано, Ліндо.
- Залежно, кого спитати. - Я нікого не питатиму.
Вибач, що так тебе розчарувала.
Зараз не час.
Як завжди.
Вітаю, леді та джентльмени в цей історичний день.
Візьміть собі бінокль і коктейль
у котроїсь з наших небачених і космічних дівчат.
Лишилася година до відльоту.
Де ті двоє?
- Хто? - Перрі й Дайна.
Ми мали разом виголосити тост на честь угоди.
- Міці. Привіт. - Максін. Привіт.
Скуштуєш «Супутник»?
Це просто «Білий росіянин».
Або «Молочний шлях»? Теж просто «Білий росіянин».
Дякую, але ні. Даґласе, пам'ятаєш Міці?
- З «Гаванських вечорів». - Аякже.
Перрі казав, ти працюєш у клубі.
Радий за тебе.
Слухай, піду пошукаю старого. Треба ж відсвяткувати!
- Він такий захоплений. - Не дивно.
Мій принц от-от відхопить реального принца,
- а я планую зробити те саме. - Удачі.
Упевненість зашкалює, Міці.
Усе через корону.
Я завжди думав, що колись
таки потраплю в космос.
Ще є час, тату.
Найкраще з Локсагечі, від моєї подруги Ферн.
Моя дівчинка.
Чому ти надіваєш окуляри?
Бо хочу бачити, куди ми вирушимо.
Ясно.
Візьму цю.
Готовий летіти на Місяць?
Вирушаємо.
Максін.
Знайомся, принц Люксембурзький і принцеса Стефані.
Вибачте, мабуть, погана вимова.
Я заскочила в бібліотеку й вивчила кілька фраз люксембурзькою.
- Усе, що зуміла. - Що я казав,
принцику? Вона смішна.
Ja. Дуже смішна.
О-о. Дякую, ваша величність.
Так. А зараз я хочу вручити вам
банківський чек на двісті п'ятдесят тисяч доларів
в обмін на ваше ім'я й підтримку
Розкішних веж принца Люксембурзького у західному Палм-Біч.
Із задоволенням.
Це лише початок нового світанку
- у Палм-Біч. - Так.
За нас.
- А тепер фото. - Так.
На згадку про цю історичну мить.
Без фото. Ні.
Не люблю публічності.
Розумію ваше занепокоєння публічністю. Я така сама.
Я виступала на конкурсах краси.
Як коронована коронованому,
хотіла б запросити вас бути моїм спеціальним гостем
на п'ятдесятому щорічному Пляжному балу.
Ні. Без фото.
О, ні. Фото не обов'язкові.
Можемо заборонити фотографувати на події.
Міс Даґлас.
Дякую за таку честь.
Житловий комплекс – так. Бо домовленість.
Ось чек. Така домовленість.
Але бали на пляжі – це вже ні.
- Без фото. - Я сором'язлива людина.
О, так. У вас буде приватний намет.
Красивий намет і завіси – вас ніхто не побачить.
- Максін, принц відмовив. - Зачекай.
Будете в машині. Проїдете повз,
опустите скло й помахаєте.
- По-королівськи. Даґласе. - Макс.
- Просто заскочте. - Макс.
Мені дуже жаль.
- Просто вийдете з машини? - Макс.
- Зробите коло й поїдете? - Сонце.
Не опускаючи скло.
- Просто посигналите. - Люба.
- Гей. - Вибачте.
Даруйте.
Не схоже на обличчя свободи, Максін.
Це кінець, Евелін.
Що, кажеш?
Це кінець. Кінець Пляжного балу.
Я спробувала знайти зіркового гостя. І... провалилася.
Пусте.
- Справді? - Авжеж.
Ти влаштуєш грандіозний дорогий бал,
на який будуть запрошені лише нікому не потрібні жіночки Палм-Біч,
і тебе безжально висміють,
поки навколо танутимуть блискучі крижані скульптури.
І нарешті ти втечеш з міста, підібгавши хвоста.
Мене все цілком влаштовує.
Так люб'язно з твого боку.
І все це заради чого? Як ти казала, Максін? Що ж це було?
Свобода.
Дозволь розповісти тобі щось про свободу.
Це кошмар.
Максін, «Ролодекс» і навіть той пістолет –
знаряддя суспільного контролю.
Ти хочеш свободи, коли сусід може прокрастися до тебе
вночі й нагидити на газон, якщо на те його воля?
- Ні. - Існують правила,
які таке регулюють: публічні злягання, зарослі огорожі,
нестабільних жінок з доступом до фінансів.
Той «Ролодекс», Максін, – це чудовий довготривалий контракт.
Доки всі погоджуються поводитися певним чином,
суспільство, та сама цивілізація, продовжують існувати.
А ти, відстала селючка,
дала людям свободу й право не відвідувати Пляжний бал
і вселила їм думку, що вони вільні
робити все що заманеться без жодних наслідків.
У такому світі ти хочеш жити, Максін?
У світі розпусного й продажного егоїзму?
Ні. Іронічно те, що ти думала,
деручись через огорожу «Палм-Роялю»,
що втікаєш від дикунів,
а насправді ти була вістрям дикунського списа,
який приніс у наше місто хаос.
Ми всі оплакуватимемо день, коли впустили тебе сюди.
Тому так, Максін. Це кінець. Ти провалилася.
Не буде п'ятдесятої річниці Пляжного балу.
А з цієї миті...
запам'ятай мої слова, увесь світ чекає повна срака.
І все завдяки тобі.
Браво, Максін.
Чи краще «брава»?
Момент, якого ми всі чекали.
Не перша ракета на Місяці, але прекрасна друга.
Тому... десять, дев'ять, вісім, сім, шість,
п'ять, чотири, три, два, один.
Це буде швидко?
- Не думаю. - Ну, чудово.
Я нічого не відчуваю.
Візьми мене на Місяць
Я гратимуся серед зірок
Хочу побачити, яка весна На Юпітері й Марсі
Тож візьми мене за руку
- Вечірня. - Дякую.
І я швидко передаю Янів.
А тоді він каже: «Це не німецька марка».
Містере Сіммонс.
Це Боббі. Боббі – бармен у клубі,
а ще наш офіціантик.
Ваша високість.
Можна вас на хвильку.
НІКСОНІВ ПОСОЛ ДОНАГ'Ю ПРИЧЕТНИЙ
ДО ОБВАЛУ ЖИТЛОВОГО КОМПЛЕКСУ
Скажи дружині, що в мене термінова справа.
Побачимося вже вдома.
Максін.
Привіт.
Можна на слово?
Що зміниться, якщо я відмовлю?
Пам'ятаєш плутанину з твоїми перемогами на конкурсах?
Ну,
я попросила газету в Теннессі прислати мені примірники по факсиміле.
І я з'ясувала щось дуже дивне.
Я слухаю.
Переможниці тих конкурсів...
Там не твоє ім'я. Але на фото ти.
- Хочеш знати правду? - Так.
Максін Деллакорт – ніхто.
Моє дівоче прізвище – Гортон,
бо така була назва раковини, у якій мене знайшли
в дитинстві.
Я виросла в сиротинці, де в мене не було нічого й нікого.
Єдине, що в мене було – одне-єдине – це вони.
Вишукані й пихаті,
поверхові дами з «Глянцю».
Я свердлила ті фото очима й уявляла, яке в них життя.
Таке ідеальне.
Ними всі захоплювались.
Я записалася на конкурс краси
і використала ім'я, яке недавно прочитала.
Просто так.
Я не знала, хто я, тому використовувала їхні імена.
От і все, Енн. Більше нічого.
Уперед. Друкуй статтю.
Гіршим моє життя вже не стане.
Публікуй усе це.
Це все?
Тобто «це все»?
Максін, ніхто не захоче про таке читати.
Це чомусь образило мої почуття.
Обійми мене.
Ходімо.
- Ходімо. - Куди?
Я везу тебе додому, подруго.
Ідемо.
Ти не мусиш працювати?
Нехай звільняють.
Ходімо.
Що це?
Нормині запрошення на Пляжний бал.
Пляжного балу не буде.
Ми знову без грошей.
Як ти думаєш, усі ці жінки заробляють гроші?
Вони ж багаті?
Коли Дайна збирає 200 000 на рак, скільки реально йде на рак?
Двісті тисяч.
Радше дві тисячі.
А коли Ракель збирає пів мільйона на прихильників Батісти,
ті отримують десять тисяч.
Тобі не потрібні гроші на Пляжний бал.
- Пляжний бал – це і є гроші. - Зачекай...
І не потрібен «Ролодекс»,
бо шантаж прямо в цих запрошеннях.
Прочитай будь-яке.
Давай. Читай.
«Дорогий Тедді,
чула, ти гарно повеселився влітку з новою подругою.
Надіюся, на цей раз без наслідків».
«Дуже жаль машину.
Передавай вітання Джоан.
З любов'ю, Норма».
Я так не зможу.
Лише один раз.
І це не ти. Не ти це підписувала.
Роберте, якщо я їх надішлю, то я буду...
Як Норма.
Хочеш урятувати Деллакортів?
- На. - Що?
А тепер іди, бо в мене гості.
Які ще гості? Хто сюди прийде?
Друг.
Ти дав мені багато інформації.
- Хочу все обговорити. - Пізніше.
- Я думала, що я твоя єдина подруга. - Па-па.
Нарешті.
Відчуваєш?
Ти бачиш?
Ти це бачиш?
Грандіозно, мем.
Так дивно без Лінди.
Вона зробила вибір.
Що таке?
Номер мого чоловіка.
Вирушає цього тижня.
Привіт, Роберте.
Ваша високість.
Я не ніхто.
Мабуть, на цьому я тебе й покину.
Тату.
Револьвер.
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська