Herregud, så fantastisk! Jeg er målløs.
Har Emily Cooper latt seg målbinde?
Jeg vet at du elsker Paris, men jeg syns at Venezia er verdens vakreste by.
Den er kanskje også den mest romantiske.
Da er jeg glad for at vi to er her sammen.
Byen har stått på livslista siden jeg var fem.
- Hva slags femåring har livsliste? - Den samme som fortsatt bruker bøttehatt.
- Gurimalla. - Herregud. Se på...
EMILY I VENEZIA
- Her skal vi av. - Det ser ikke ut som hotellet vårt.
- OK at vi ser på moteshowlokalet først? - Selvfølgelig.
Hei! Velkommen til San Francesco della Vigna.
- Det er perfekt! - Visste at du ville like det.
Nært kanalen, slik at gjestene kan ankomme med båt.
Dior holdt sin visning her i fjor. Tenk at det var tilgjengelig.
Modellene er klare til siste tilpasning, Marcello.
- Kjør på. - Jeg blir med.
Du har gjort masse og er i Venezia for første gang. Kos deg i byen.
- Men jeg skal jobbe. - Gå, nå.
- La meg ta meg av ting til en forandring. - Sikker?
Ja, det er han. Kom.
OK. Vi ses på St. Regis.
"Jeg er her for å jobbe", liksom.
Én, to.
Herlighet! OK.
Herregud!
Jeg vet ikke om jeg har sett deg så lykkelig før.
Ikke sant? Jeg er så stolt av Marcello, sant?
Nå er jeg her med ham, sammen med alle sammen.
- Har oppriktig talt aldri smilt så mye. - Jeg elsker å se deg forelska.
- Det varmer mitt lille gnagerhjerte. - Ditt hva?
- Se på den brua! - "Gnagerhjerte"?
Stemmer, det. "Moulin Rotte." Hva er greia?
Produsentene sendte meg nettopp en tidlig animasjon av Satine.
- Beklager. Rottine. - Få se, da!
Herregud, så søt du er.
Liker ikke at værhårene dirrer på høye toner, men rottepuppene er fine, da.
- Bra de lot deg få bare to. - Ikke sant?
- Beklager. Må ta denne. - Ja.
Hei, Sylvie. Er du på vei?
- Nei, jeg er i Roma. - I Roma?
- Hvorfor det? - Husker du Jane?
Hvordan kan jeg glemme henne? Hva har hun gjort nå?
- Ektemannen hennes døde uventa. - Så forferdelig. Kondolerer.
Jeg skal i begravelsen nå, men er på plass i morgen.
- Må du bli, har vi alt under kontroll. - Nei, nei. Jeg kommer i morgen.
Dette er ikke bare Marcellos sjansespill. Mitt også, og kolleksjonen må slå an.
For alles skyld.
Jeg må gå. Vi ses i morgen.
Du er en veldig god venn som kommer helt hit.
Jeg kunne ikke la deg være alene på din mest sørgmodige dag.
Faktisk blir den i neste uke, når advokatene leser opp testamentet
og jeg finner ut nøyaktig hvor høy gjelda mi er.
Kunne solgt eggene, men de er vel ødelagt av livsstilen.
Skulle også ha gifta meg med en forretningsmann.
Laurent kjørte nettopp to nattklubber i grøfta med sikkerhet i mammas gård.
Jeg kunne ha drept ham. Beklager. Altfor tidlig.
Nei da. Jeg visste at dagen ville komme.
Derfor sørga jeg på forhånd.
- Hva gjør du med Laurent? - Det jeg skulle ha gjort for lenge siden.
- Tatt ut skilsmisse. - Godt å bli kvitt ham.
Ikke deg, vennen min. Adjø, min elskede.
"Din evighet begynner i dag." Jeg tror det var mynta på oss.
Nei! Det er ikke til å tro. Har du sett passet mitt?
Jeg sverger at jeg hadde det på flyplassen.
- Jeg tar en dusj, så leter jeg også. - Takk.
Jeg har reservert bord til middag på favorittrestauranten min.
Bare oss to. I kveld vil jeg ikke dele deg med noen andre.
- Er det greit? - Ja, det er mer enn greit.
- OK. - Jeg skal møte Mindy og drikke litt.
OK.
VI MÅ TREFFES UMIDDELBART!
Hva? Skal han fri? Beklager, jeg er bare veldig opprømt.
Det må vi feire. To Aperol Spritz, per favore.
- Er vi opprømte? Du virker ikke opprømt. - Jo, bare overraska. Det er så tidlig.
Men det føles riktig. Vi er et team, ikke sant?
Når jeg tenker på neste år eller fem år fram i tid...
- Som du gjerne gjør. - ...kan jeg se for meg oss sammen.
Nå som han bor i Paris, kan jeg få i både pose og sekk.
Kjærlighet, jobb og bestevenn.
Nå begynner jeg å gråte. Grazie.
- Takk. - Skål for deg og Marcello.
Jeg ønsker dere alt hell og lykke. Det fortjener du.
- Er dette din audition som forlover? - Må jeg på det?
Selvfølgelig ikke.
- Vi skal på favorittrestauranten hans. - Herregud! Det blir der han frir.
Det kommer til å skje, jenta mi. Ikke bestill salat.
Du vil ikke ha ham på kne mens han ser på salaten mellom tennene.
Hvordan gjør han det? Med syngende servitører?
- Strykekvartett? - Gi deg, du gjør meg nervøs.
Jeg vet det. I et champagneglass. Elegant, akkurat som ham.
- Ikke belm ned glasset. - Gjør aldri det.
Nei, det er jeg som gjør det.
Buonasera. Marcello Muratori. Grazie.
Jeg har tenkt litt, Emily.
Tenk om jeg ikke var på fjellet i Megève da vi møttes?
Dro til Paris på polokamp der vi ble gjenforent.
- Livet hadde vært helt annerledes. - Mitt også.
Veldig fornøyd med at jeg aldri lærte meg å stå på ski.
Du gir meg tro på meg selv. Ser meg på en måte ingen annen gjør.
Som en som er kreativ.
Uansett hvordan visninga går, føles den alt som en suksess.
- Husker ikke å ha bestilt dessert. - Jeg gjorde det. Tiramisu.
Spesialiteten deres. De lager savoiardi selv.
- Savoiardi? - Italiensk for sukkerbrødet ladyfingers.
- Å... - Du først.
OK.
- Deilig, ikke sant? - Ja.
Fortsett. Grav helt ned til bunnen. Den er best.
- Det er en overraskelse der. - OK.
- Å! Jeg fant noe. - Du fant den.
Ja.
Det er...
en kjeks.
Venetiansk sjokolade er best i verden.
Den var deilig.
- Fridde han ikke? - Helt ærlig er jeg letta.
Jeg er ikke "bunnen av tiramisubolle"-typen.
Nei, den historien kunne du ikke fortalt resten av livet.
Det kommer til å skje.
Han venter nok til etter visninga i dag.
Med mindre det skjer nå. Hei!
Beklager avbrytelsen. Vi har problemer i lokalet.
- Hva da? - Noe vi må se på, men ikke bra.
- OK, da drar vi. - Ja, kom.
- Ha det. - Ha det. Er her om du trenger meg.
Hva har skjedd her? Det regna ikke i går, engang.
Nei, det kom opp, ikke ned. Det er høyvann, aqua alta.
Høyvann er et naturfenomen forårsaka av fullmånen.
Kan vi bare aqua alta det bort? Bruke væskesuger eller noe?
Nei, for vannet stiger igjen så fort vi fjerner det.
- Byen synker jo faktisk. - Det var derfor lokalet var ledig, Luc.
- Venezia er ei ondsinna elskerinne. - Jeg har prøvd å finne en erstatning.
Hotel Danieli er booka. Palazzo Ducale også.
- Max Mara bruker dogepalasset. - Grådige jævler.
Hvordan kan vi flytte visninga dit og få gjestene til et nytt lokale på én time?
- Kirka like ved er ikke interessert. - Takk for at du sjekka, Paddington.
Lokalbefolkninga går med dem. Jeg vil ikke ødelegge skoene mine.
Jeg må se over klærne.
Jeg vil ikke ta avgjørelsen, men vi må kanskje avlyse.
- Nei. Da blir Marcello helt knust. - Jeg er bekymra for Sylvie.
Hun kommer fra Roma, og da kommer hoder til å rulle. Ditt først, Luc.
- Hvorfor meg? - Fordi du booka lokalet!
Klærne er tørre, men hvordan lager vi visning med 15 cm vannstand?
Hvor skal modellene gå? Hvor skal gjestene sitte? Alle blir våte.
Visninga skal ikke synke. Den skjer her.
Vi må bare tenke oss om og liksom...
gjøre som lokalbefolkninga!
Nå!
Nei!
Ja. Flere.
- Nok? - Ja.
- OK. - OK.
Takk for at du kom.
- Du trenger dem. Du sitter i sprutesonen. - Nå kommer hun. Nå er vi døde.
- Hva pokker er det som foregår? - Kan du ta over her?
Vi måtte improvisere litt på grunn av aqua alta.
Herregud!
Det steg i natt.
Noe liknende skjedde med husbåten, men det var på toalettet.
Det forutså jeg ikke.
Jeg var veldig tydelig da jeg sa at denne visninga må lykkes.
- Hvordan kan den lykkes under vann? - Vi har en beredskapsplan.
- Gummistøvler? - De er del av beredskapsplanen, ja.
Hva er beredskapsplanen for Marcellos mor, da?
- Å, herregud. - Hva gjør Antonia her?
Jeg tror ikke at vannet er vårt største problem.
- Hvor er Marcello? - Han gjemmer seg.
Gi deg. Dette blir flott.
Mine damer og herrer. Visninga begynner snart.
Hva er det hun gjør?
Mamma.
Bravo, vennen min. Bravo.
- Likte du det? - Jeg elska det!
Det var helt nydelig.
I Muratoris sanne ånd, men på en helt ny måte.
- Betyr det at du ikke saksøker oss? - Ja, selvsagt ikke.
Jeg har knapt råd til egen advokat, engang.
Du er en vaskeekte designer, akkurat som din far var.
Jeg er så lei meg for at jeg ikke forsto det før nå.
Marcello. Nå er tida inne. Jeg trekker meg tilbake
og lar en annen, langt dyktigere ta over.
- Hva er det du sier? Nei. - Mine damer og herrer. Marcello Muratori.
Den nye direktøren og den lysende framtida for motehuset Muratori.
Hvordan føles det å være snakkisen på moteuka i Venezia?
Fantastisk.
Men det betyr mer å få familien tilbake, det er helt utrolig.
- Mora di gir deg hele selskapet. - Deg også. Vi er jo et team.
- Hun krever at du tar markedsføringa. - Det vil jeg selvfølgelig gjerne.
Det er så mye å tenke over. Kanskje vi bare skal kose oss i kveld.
Jeg prøver, gleder meg til å komme til Solitano og sette i gang.
Solitano? Hvor lenge da?
Emily. Jeg kan ikke drive Muratori fra Paris.
Jeg tenkte bare...
Du aner ikke hvor vakkert livet kan være der.
Det er et enkelt, rolig liv, men det er aldri kjedelig.
Vi kommer til å være opptatt på dagtid, på kvelden blir det bare oss to hjemme.
Og hvor blir det?
Mamma vil flytta inn hos søstera mi og gi oss huset sitt.
- Det vakre huset der? - Der kan vi virkelig skape et liv sammen.
Og det beste motehuset Italia noen gang har sett.
Alt dette er helt fantastisk! Og overveldende.
Jeg vet det. Vi må ikke bestemme oss for noe nå.
Det eneste som betyr noe, er at vi to er sammen.
Så jeg er ansvarlig for gjelda hans uansett om vi er skilt eller ikke?
Dette er helt utrolig. Vi fortsetter når jeg er i Paris igjen.
- Hvor mye hørte dere? - Vi? Ingenting. Vi sto ikke og lytta.
Hvordan det? Er noe i veien?
Konkursdomstolen vil ta Laurents midler, og det gjelder da også dine.
Ja.
Sparepengene mine, leiligheten min og selskapet mitt.
Vent... Er Agence Grateau i trøbbel?
Jeg er redd det synker raskere enn Venezia.
Hva betyr det, egentlig?
Kanskje vi blir solgt eller avvikla. Vet ikke ennå.
Dere var her da jeg starta selskapet. Vil ikke at dere er her når det tar slutt.
Vær så snill. Så fort vi kommer til Paris, ser dere etter nye jobber.
Emily, da?
Hun har Muratori nå. Hun kom seg ut i grevens tid.
Kom.
Alfie! Vi fester på takterrassen på Hotel Danieli.
- Du skulle ha vært her. - Skulle ønske det.
Høres mye gøyere ut enn takterrassen jeg er på.
- Hørte at Antonia frafaller søksmålet. - Ja. Alle er kjempeletta.
Ringer du for å spørre etter Nico eller Marcello?
Nei. Jeg ringer for å snakke med deg.
Jeg vil treffe deg når du er tilbake i Paris igjen.
Ja, jeg mener... Det... Det blir nok en stor firmafest eller noe.
- Og... - Du vet hva jeg mener.
Vi liker å vitse og erte hverandre mye,
men ikke lat som om det ikke er noe mellom oss.
Er du der?
Ja, jeg kan ikke snakke nå, men... Ja, når jeg er tilbake i Paris.
OK. Flott. Gleder meg.
Akkurat det jeg trengte.
Jøss. Tørst, eller?
Jeg heller i meg. Har massevis av dårlige vaner.
- OK. - Kom igjen. Vi tar en seiersrunde.
Grazie.
- Jeg har ikke fått gratulert deg. - Merci.
- Gikk det ikke kjempebra? - Mente ikke visninga.
Jeg snakker om Antonias tilbud om å styre Muratori.
- Marcello må være henrykt. - Det er han virkelig.
Men da må vi flytte til Solitano.
Ikke misforstå, det er en nydelig landsby, og alle er kjempetrivelige der. Men...
- Men hva da? - Hva med Agence Grateau?
Hva med det, Emily? Ikke vær tåpelig. Du burde hoppe på muligheten!
- Mener du det? Hvorfor? - Fordi...
Markedsføringsbransjen er lunefull. Det er lurt å jobbe for et eget merke.
Da får du bygge opp en merkevare og drive et imperium.
Men da kommer ikke vi til å jobbe sammen lenger.
Vi kommer til å overleve. Det er ikke som om noen forbyr Instagram.
Du kan bli den neste Miuccia Prada.
De er heldige som får deg.
Jeg var iallfall det. Veldig heldig.
- Skål for Marcello Muratori. - Salute!
Jeg må takke dere alle for dette.
Men særlig deg, Emily.
- Livet mitt endra seg da jeg traff deg. - Det gjelder oss alle.
Og bedriften er viktig for meg, men det som er enda viktigere,
er deg.
Nico? Du ville også si noe?
- Ja. Takk. - Får jeg også en tale?
Jeg har hatt det så vanskelig med familien. Du har vært ei stor støtte.
Sannheten er at jeg ikke hadde vært der jeg er i dag uten deg.
Dere kvinner gjør oss til de mennene vi er.
Vi er ganske fantastiske, ja.
Hæ? Nei!
Jeg...
Jeg elsker deg, men jeg kan ikke.
- Hæ? - Jeg kan ikke gifte meg med deg.
Jeg kan ikke forlate alt i Paris for å flytte til Solitano.
Det er ikke noe liv for meg.
- Det er heller ikke din ring. - Hæ...
Jeg oppbevarte den for Nico.
- Er den til meg? - Mindy...
Jeg elsker deg.
Jeg har vært forelska i deg helt siden vi gikk på skole sammen.
Og jeg vil dele resten av livet med deg.
Vel...
Jøss!
Vil du gifte deg med meg?
- Ikke si nei. - Nei! Nei. Ja!
Jeg mener oui eller sì, eller noe sånt!
Vent. Herregud. Det er en ring...
- Jeg elsker deg. - Jeg elsker deg.
- Mener du det? - Jeg mener det.
- Gratulerer. - Jeg er så glad på deres vegne.
Jeg er så lei for det. Jeg er så utrolig flau.
Jeg så ringen og bare... Jeg var så forvirra. Jeg...
Trodde at du skulle... Jeg er så lei for det.
- Det var veldig arrogant av meg. - Var det det?
- Jeg hadde sett for meg det i framtida. - Jeg også.
- Da jeg trodde at det skjedde... - Innså du hva du egentlig føler.
Jeg har skapt meg et liv i Paris.
Jeg har virkelig jobba og stått på, og jeg stortrives der.
Og så elsker jeg deg der.
Jeg elsker også Paris, men bare fordi du er der.
- Jeg hører til i Solitano, Emily. - Jeg vet det.
Skulle ønske jeg kunne vært der med deg.
Men det kan du ikke.
Det er en vakker drøm.
Men det er ikke min drøm.
Du... Jeg er lei for det med deg og Marcello.
- Jeg vet at du elsker ham. - Jeg gjør det.
Men vi vil ulike ting, ikke sant.
Hadde jeg flytta til Solitano,
hadde jeg følt meg som ei prinsesse fanga i et slott.
Et fint eventyr, i det minste.
Ja, men det var vel til syvende og sist bare det det var.
- Ja. - Du fant i det minste drømmeprinsen.
Vilt, ikke sant? Nico har begynt å gi meg alternativer til bryllupsdatoer.
- Har ikke sagt det til foreldrene mine. - Bør han ikke få din fars velsignelse?
Nei! Da kommer han til å insistere på å styre alt sammen.
- Nico kan ringe etter at vi er gift. - Mindy!
Hva? Jeg hater jo bryllup. Jeg bryr meg bare om utdrikningslaget.
- Det tar jeg styringa på. - Jeg ser for meg Mykonos.
- Eller vent. Ibiza. - Jeg trodde jeg skulle planlegge det.
Selvfølgelig skal du det.
Hei, dere to.
- Hei. - Hei.
- Når kom du tilbake? - I går.
- Hvordan går restauranten? - Kjempebra.
- Skal se på budsjettet med den nye kokken. - Den nye heite kokken. Hvordan er han?
Det er faktisk ei dame.
- Så heldig du er. Vi må gå nå, så... - Hva er det?
Det er en...
- Nico fridde. - Ja.
Hun er forlova.
- Når skulle du si det? - Jeg gjorde det nå.
Nei. Emily sa det.
Det er vanlig å si "til lykke med alt".
Det beste jeg får til er "lykke til".
- Du begår en kjempetabbe. - Alfie!
Hun vet hva jeg mener.
- Hva er det som foregår mellom dere? - Ingenting.
Det der var ikke "ingenting".
Har du fortsatt følelser for ham?
- Min, da. - Herregud. Hva er det jeg driver med?
- Emily! Du er tilbake. - Jeg jobber vel fortsatt her?
- Vi skulle sende alt ditt til Solitano. - Bortsett fra den rosa stiftemaskinen.
Jeg reiser ikke til Solitano. Marcello og jeg har slått opp.
Det var trist å høre.
Takk, Sylvie. Jeg...
Jeg trodde at han var den rette. Men til syvende og sist
forsto jeg at dette ikke var livet jeg ønska meg.
- Da er jeg glad for at du kom hit. - Jeg også.
Det er noe du må vite om.
Agence Grateau har hatt problemer. Måtte nesten stenge.
- Hvorfor sa du ingenting? - Jeg ville spare deg for det.
Men heldigvis kom en ridder oss til unnsetning.
Jeg har henta inn en investor og medeier for å holde oss flytende.
- Det kan bli endringer her. - Hvem er det?
- Hvem vil ha champagne? - Å nei.
Det er La Marca Prosecco. Jeg kan ikke bli sett drikke noe annet.
Er hun ridderen vår? Var ikke hun blakk?
Nei, ikke nå lenger. Min ektemanns død var et sjokk,
men det største sjokket var at jeg fikk slottet.
Jeg fikk et fantastisk tilbud fra Four Seasons-hotellene.
De vil gjøre det til verdens første Four Seasons-slott.
Og nå er jeg også direktør i Agence Grateau.
Faen, så moro dette blir.
Her får dere pannestekt havkarusse med sitron- og kaperssaus.
Var det fisken vi fanga i morges?
Dere fikk nok bare karpe i morges.
Skjønner.
Skål for Gabriel, som har laga spektakulær mat helt fra Koh Samui til Kreta.
- Gabriel! - Skål for Gabriel.
- Tusen takk. Kos dere med lunsjen. - Å, Gab...
Jeg skulle fortelle deg at vi har bestemt oss for å ta resten av måneden i London.
Du får noen uker fri her fram til vi er tilbake.
- En av frynsegodene i jobben. - Å... Det er...
- Takk. - Skulle bare mangle. Det har du fortjent.
VILLE BARE SI IFRA TIL DEG OM AT EMILY ER HJEMME I PARIS IGJEN.
HUN OG MARCELLO HAR SLÅTT OPP.
GJØR HVA DU VIL MED DENNE INFORMASJONEN.
SOM LOVET... ET POSTKORT MED FRIMERKE
JEG ER PÅ SJØEN UTEN DEG. MØT MEG I HELLAS.
KJÆRLIG HILSEN FRA HELLAS
- Kan du postlegge dette for meg? Takk. - Ja, chef.
TIL MINNE OM DIEGO BORELLA
Tekst: Fredrik Island Gustavsen