Nu när jag har er uppmärksamhet ska jag börja.
Välkomna.
Den här underhållningen heter som ni vet Dispatches from Elsewhere.
Titeln kommer att få större relevans i takt med berättelsens utveckling.
Om det inte är er första bekantskap med en miniserie, som det inte är,
känner ni till berättartekniken
som dikterar att skaparen lägger onödigt mycket tid på
att presentera er för vår huvudperson, hans yrke,
omständigheter i hans liv, och framför allt
hindren som står i vägen för hans lycka.
Som en första av många gåvor till er, mina vänner,
föreslår jag att vi struntar i det
och tar oss an det ni är här för. Berättelsen.
Jag gissar att jag förlänger era liv med 20 minuter
genom att reducera introduktionen till blott två minuter.
Det här är Peter.
Tänk att han är du.
Om du har levt ensam och vaknat varje dag
till iPhonelarmet, fortfarande fabriksinställd på tonen "radar".
Om du också promenerar till jobbet,
som han varken tycker om eller tycker illa om.
Han tar aldrig ögonkontakt med andra
och antar att andra aldrig tar ögonkontakt med andra.
Peter är du om du har ett stadigt jobb
på ett on-demandföretag
som tillhandahåller två miljoner låtar för en blygsam peng.
Företagets innovativa algoritm tipsar dig om låtar du kan tycka om
baserat på din lyssningshistorik, vilket besparar dig besväret
att i onödan utforska musiken själv.
Peter är du om du promenerar samma sträcka hem igen,
men som ni säkert förstår, i motsatt riktning.
Han brukar stanna i sin närbutik och införskaffa middag,
som ofta innebär färdig sushi
med ett litet paket brun saltvätska och en stark, grön gegga.
Peter är du om du avslutar dagen på samma ställe som du inledde den,
utan förändring.
Alla dagar likadana,
bortsett från meningslösa, nyckfulla avvikelser.
Kanske en burrito istället för sushi.
Det här är en tragedi i dess mest lågmält förödande skrud.
Ett liv utan risk, utan äkta smärta, utan äkta glädjeämnen.
Det är bara en existens, inget liv.
Det är i alla fall min filosofi.
Och i slutändan är den allt jag har.
Så, mina vänner, jag tror att vi förstår.
Nu känner ni Peter.
Kisa lite så är Peter du.
I alla fall tillräckligt.
Nu kan vi hoppa in i dagen då nånting förändras.
Nu vill jag bekänna att jag ljög en gång,
men bara en gång, i introduktionen.
Men jag kan försäkra er om att jag är en pålitlig berättare.
Norman?
Normal?
Är du normal?
-Förlåt? -Är du Norman?
Jaså... Nej.
Oj! Förlåt.
-Det är lugnt. -Kan jag göra nåt?
-Nej, det var en olyckshändelse. -Förlåt.
Förlåt.
TEST AV DELFINKOMMUNIKATIONSSYSTEM
TJENA, HUR ÄR LÄGET?
Jag förstår.
EXPERIMENT - MÄNSKLIGT KRAFTFÄLT
TILLTRÄDE FÖRBJUDET
DAGDRIVERI FÖRBJUDET
ÖVERVAKAT DYGNET RUNT
Jobbgrejer. Jobb.
Jobb. Jobbgrejer.
Jobb. Jobb. Jobbgrejer.
Okej.
Fint.
MINNE TILL MEDIA
HAR DU SETT DEN HÄR MANNEN? JEJUNEINSTITUTET
Hallå?
Peter?
Ja.
-Hur visste du det? -Du ringde.
Ja, jag... Jag såg mannen. Mannen på affischen.
Han satte själv upp flygbladet med "har du sett den här mannen".
Det förvånar mig inte.
Tack för att du ringde Jejuneinstitutet,
högkvarteret i Pennsylvania.
Vi skulle vilja bjuda in dig till en orienteringssession.
Förlåt, en "orienteringssession"?
Vi finns på 12616 South 7th Street,
i svit 1607.
Det var många nummer.
Vill du hämta skrivdon?
Nej, det går bra.
Lördag klockan 14.00, östkusttid.
Jag kan nog faktiskt inte.
För de mörka hästarna som har förmågan att titta upp och se
väntar en förborgad familj.
Hur har veckan varit, socialt sett?
Har du ätit lunch med nån kollega? Pratat om nåt intressant?
Nej.
Testat nån ny restaurang? Sett nåt nytt på TV?
Nej.
Peter, får jag fråga en sak?
Javisst.
Varför kommer du hit?
Ja, det är ju gratis. Det ingår i mina sjukförsäkringsförmåner,
och sånt har jag inte haft på tidigare jobb, så jag tänkte...
"För sjutton, Peter, ta chansen och...
...se vad psykiatri handlar om."
Och vad tycker du hittills?
Jag gillar det. Faktiskt.
Jag tycker att våra samtal blir rätt bra.
Jag vet att du drar det tunga lasset.
Jag vill göra mer.
Ibland får jag dåligt samvete för det efter våra träffar.
Som att...du tycker att jag är tråkig eller nåt.
Jag förstår vad du frågar. Jag...
-Fortsätt prata. -Jag pratar. Förlåt. Förlåt.
Jag börjar väl vänja mig vid tanken på att det här är allt.
Att det här är livet.
Jag har inget att säga om det än.
Känner du dig fast?
Nej, oftast känner jag inget.
Kanske en känsla av saknad, men jag vet inte av vad.
Är det inte dags att ta reda på det?
Vart ska du?
Jag vet inte riktigt. Jejuneinstitutet?
Herren vi pratade om är här.
Peter.
Trevligt att träffas.
Tack.
Svaren väntar på våning 16.
Okej.
Ditåt?
"Gå ut ur hissen mot korridoren.
Vänd till höger.
Höger igen.
Och en tredje gång.
Gå längs korridoren."
"Fortsätt promenera framåt.
Gå vidare framåt."
"I slutet av korridoren,
använd denna nyckel i dubbeldörren
för tillträde till Introduktionscentret.
Välkommen till Jejuneinstitutets Introduktionscenter i Philadelphia.
Vänligen slå er ner i fåtöljen som finns till förfogande.
Orientering inleds om fem,
fyra, tre, två, ett.
JEJUNEINSTITUTET
Hej.
Vi är Jejuneinstitutet, leverantörer av Nonchalance
och en myriad innovativa produkter designade att fylla tomrummet.
I vårt aktuella utbud finns PoliWater,
ett tätare vatten
med enastående regenerativa egenskaper.
Klonfria replikeringssystem
designade att skapa en extern ambassadör
i ens suveräna skepnad.
Och vår hittills mest spännande utveckling:
Jejunes The I.D.E.A., patentsökt.
Och nu några ord från vår grundare. Octavio Coleman, Esquire.
Hej, och välkommen hem.
Jag hoppas att vår introduktionsvideo
ger en viss kontext
till var du befinner dig just nu.
Nicka om du håller med.
I så fall kan jag kanske bistå med en enkel förklaring.
Av erfarenhet vet jag
att det ofta är i den största enkelheten
som vi hittar förståelsen, och i förståelsen sanningen.
Nicka om du håller med.
Jag är Octavio Coleman, Esquire,
och i över 40 år har jag ägnat mitt liv, min kraft,
och min livsenergi åt en enda strävan:
Att belysa den enhet som ligger dold helt öppet
mitt framför dina ögon och under din näsa.
Att belysa illusionen av avskildhet
som genomsyrar vårt tänkande
och ligger bakom alla former av mänskligt stridande.
Vägen har varit lång, min vän,
och många gånger längs vägen har vi som kollektiv
och jag som ledare ifrågasatt det fruktsamma i företaget.
Mörka nätter har röster viskat
att jag har arbetat under en villfarelse
och att mitt visionssökande faktiskt var
ett dåraktigt försök.
Men jag har visat att jag hade fel genom att bevisa att jag har rätt.
Och du är en nyckel till att låsa upp vår vision.
Du förstår, min vän, att det är en sannerligen unik person
som sitter i just den stol du sitter i.
Det är en sällsynt själ som tar en lapp från flygbladet,
en ännu mer sällsynt som ringer,
en ännu mer sällsynt som infinner sig hos oss,
och den mest sällsynta av alla som sitter här framför mig,
redo att besvara mitt framtidsrop.
Vare sig du vet eller inte, min vän...
...innehåller du nånting.
Kanske nåt slumrande, kanske nåt som ännu inte är fött,
men nånting som jag lovar är unikt,
vitalt, och nödvändigt.
Alla delar en gemensam önskan, en hemlighet.
Den yttras sällan, men är mer universell än alla förhoppningar.
Att det en dag ska avslöjas att det har skett ett misstag.
Att du en dag ska få veta att du har ett högre syfte.
Att det en dag ska komma nån från det triviala intet
och säga orden: "Nej, min vän, inte du.
Du hör inte hemma här. Följ med mig. Du hör till de speciella."
Jag är här, och den dagen är kommen.
Nej, min vän, inte du.
Du hör inte hemma här.
Följ med mig.
Du hör till de speciella.
Vad är det som händer?
Jag tror att det här ögonblicket av emotionell uppenbarelse
får räcka för idag.
I lådan bakom dig hittar du ett introduktionskort.
Skulle du vilja utforska den här relationen ytterligare,
ge oss bara nödvändig information
så hittar vi dig när det är dags.
Tack, min vän.
INTRODUKTIONSKORT
JEJUNEINSTITUTET
FYLL INTE I KORTET...
DET HÄR STÄLLET ÄR INTE VAD DET VERKAR...
DE FÖRSÖKER BESTJÄLA DIG...
DE FÖRSÖKTE TA IFRÅN HENNE...
VÄNTA INTE TA KORTET OCH FLY
SPRING, PETER
"Återvänd inte till receptionen.
Gå ut genom nödutgången. Larmet är urkopplat."
"Ta trappan till första våningen. Spring inte, men gå inte för sakta.
Nu är de ute efter dig."
"Släng kortet och svara i telefonen."
Fan.
Hallå?
Det här är Befälhavare 14, tapper kapten för Annorstädessällskapet
och ärkefiende till Jejuneinstitutet.
Du vet ännu inte vad du har gett dig in i, men snart.
Nu ska du varken prata, tänka eller oroa dig. Gå till South Street.
Du får adressen i telefonen
via obrutet, krypterat multimediameddelande.
Okej, men... Hallå? Hallå?
277.77 South Street?
Gudomlig Nonchalans? Vad fanken betyder det?
-Förlåt! Mitt fel. -Kom igen.
AFFÄR MED VACKRA SAKER
Rör du mig så dödar jag dig. Hör du det?
Du är riktigt tuff nu, va? Din rövslickande skithög.
Ingen lurar mig, rövnylle!
Jag luras inte. Jag är inget rövnylle.
-Du är ett rövnylle. -Det är jag inte!
-Rövnylle! -Jag är bara jag. Bara jag.
Är du inte med i grejen?
Va? Nej.
Jag vet inte vad det är som händer.
Du är som jag. Såg du videon?
-Ja. -Galet, va?
Jag vet inte heller vad som händer, men det är kul!
Jag är jätteförvirrad och rädd, så...
Just det. Förlåt.
Jag bara...rollspelade.
Okej. Det var bra. Du är autentiskt hotfull.
Tack. Det är nåt jag har tränat på.
Ja... Coolt.
Jag fattar ändå inte vad som händer.
Inte jag heller, men jag tror att det är nån ny reklamkampanj eller nåt.
När som helst kommer nog nån och försöker sälja nåt.
"Överraskning! Den här upplevelsen sponsrades av Bender Elmore."
-Bender Elmore? -Det måste vara nåt sånt.
Nåt storbolag.
Hur som helst är det här inte billigt.
Folk spenderar inte pengar om de inte försöker tjäna pengar.
Jag spenderar pengar på grejer som inte drar in pengar.
Som... Som kabel-TV.
Det förstås.
Det är kanske nån som försöker roa sig själv.
Tittar ni på mig, era jävlar?
Jag ska köra upp institutet i era bolagsrövar.
Du säger ofta "röv".
Ska vi göra nästa del tillsammans?
Nästa del?
"Kraften finns inom dig.
Hitta henne."
KRAFTEN FINNS INOM DIG HITTA HENNE
Hederssystem.
OBJEKTEN TILLGÄNGLIGA MOT EN RIMLIG DONATION
Det funkar bara i en dold gränd.
Just det.
Ja.
Ser du nåt du vill ha, innan vi går?
Här finns många saker som är nya för mig...
...som jag vill känna på.
Ja, samma här.
ANNORSTÄDES
"Annorstädes." Det står...
Det står "annorstädes" på... På tegelstenen.
Jag vet inte hur de gjorde det.
De gjorde säkert en gjutform,
och det är inte lätt.
Jag jobbar inte i byggbranschen, men jag... Jag har...
Vem vet?
Är du redo?
-Är du säker på att det är tillåtet? -Tillåtet?
Att göra nästa del tillsammans. Jag vet inte om det finns regler...
Alltså, du är ju vuxen.
Du kan väl tänka själv?
Jag har aldrig tänkt på det som koncept.
Ja, så klart. Ja. Ja.
Som... Som du vill. Ja.
Här. Testa det här.
Det lugnar nerverna.
Jag är rädd för droger. Tyvärr.
Det här är en bra drog.
Den här grejen, vad det än är, ska vara kul.
Sånt här händer inte hur som helst, så slösa inte bort det.
Man kan inte njuta efteråt.
Folk som filmar konserter med sina mobiler är idioter.
Just det. Okej.
Nu sitter den där.
Snälla, förstör inte det här för mig.
Så klart.
Wow.
Vad fränt. Jag har sett folk med såna här.
Jag kände igen känslan från förr,
från när jag hade varit på bio och sett en vacker film.
Och att när den var slut och jag gick ut
verkade alla färger klarare.
Världen verkade bättre.
HITTA HENNE
Jag ville fortsätta känna så.
För första gången i mitt liv gick jag runt
och såg världen genom ett par nya glasögon.
Fram till dess hade livet varit en serie ouppfyllda löften.
"Jobba hårt och du dör lycklig."
"Gör det rätta och du kommer att belönas."
Självklart väntade vi på att nån skulle dyka upp
och ta det ifrån oss... Men Institutet kom aldrig.
För första gången sen jag var väldigt liten kände jag...
Det här kanske låter dumt.
Ja, det låter faktiskt dumt. Men det kvittar.
Jag kände att det fanns magi.
Att det fanns magi på riktigt.
Att jag kunde vara en del av det.
Plötsligt hade alla skyltar omkring mig
som jag lät diktera mitt liv...
TILLTRÄDE FÖRBJUDET
...förlorat sin makt.
ÅNGRA INGET: FÖLJ DIN GUDOMLIGA NONCHALANS
BESÖK ANNORSTÄDES
Och vad hände?
Det höll i sig ett par dagar, och sen...
...mycket lättare än jag hade hoppats försvann det bara.
Finns det nånting med upplevelsen som håller sig kvar hos dig?
Hur annorlunda livet måste vara för henne.
Jag var livrädd. Hon tyckte att det var så kul.
Hur känns det?
Jag önskar att jag var som hon.
-Hallå? -Peter!
Det här är Befälhavare 14, Annorstädessällskapet.
Du behövs nu!
Befälhavaren! Hej, det är jag.
Det är Peter. Jag är här. Jag är mitt uppe i middagen.
Middag kan vänta, Peter. Människans kropp överlever i veckor utan mat
och i dagar utan vatten.
Jag måste veta nu. Är du med eller inte?
-Jag... -Nu, Peter!
Jag är med!
Din plats kommer att skickas via krypterat multimediameddelande.
Din hjälp behövs skyndsamt!
Okej, jag... Hallå? Hallå?
-Hallå? -Det närmar sig.
Lyssna noga.
Dansa.
Dansa, sa jag!
Den enda vägen vidare är genom rigoröst fysiskt jammande.
Så dansa!
Dansa, ditt gängliga fanskap!
Dansa!
Utmärkt. Fortsätt dansa.
Lägg på luren och dansa.
Dansa, din jävel!
-Dansa! -Okej, men...
Hallå?
Simone!
Peter.
-Vad fan, grabben? -Hej.
Jag vet inte om det var Storfot, en yeti eller Snömannen,
men dansa kan den.
Ja, det var Storfot.
-Ja. -Som jag trodde.
Vi måste...
Just det. Har du kul, då?
Jag har en massa ångest, men på ett bra sätt.
Det kallas nog att vara exalterad.
Just det. Okej.
Tre, två, ett.
Mina damer och herrar, välkomna till Radio Nonchalans,
Rapporter från Annorstädes.
När vi nu inleder vår sändning
återstår en uppgift som måste utföras
medan ni samtidigt tar till er av meddelandet
och innebörden i sändningen.
I era kuvert finns en färgad paddel.
Dessa tjänar som kännetecken för era närmaste.
Ta fram era paddlar nu
och hitta dem med vilka ni ska fortsätta resan.
Titta omkring er
på ansiktena på de andra orädda själarna som nu är er familj.
Ni har alla utvalts till Nonchalansagenter.
Nu ska krypterad radio ge er hemligheten bakom Nonchalans.
Vad är hemligheten?
Vad är Nonchalans, och vilka är dess dolda följare?
Är de vänligt sinnade, eller är de ett hot?
Och vad säger deras existens om dagens värld
med politiskt, ekonomiskt och andligt tumult?
Lyssna noga så ska vi berätta.
Detta är er kungörare, Befälhavare 14,
betrodd tjänare och högsta höns i Annorstädessällskapet,
som sänder för en begränsad tid på denna specialfrekvens.
Som för Petrus i fängelset
ligger nycklarna till era celler vid era fötter.
Sträck er ner och lås upp.
Bli fria män och kvinnor.
-Hej. -Hallå.
Hitta resten så väntar jag här.
Vill du inte följa med oss?
Jag vill inte bli distraherad. Alla bevis är av stor vikt.
Men först en varning.
Okej.
Se upp för falsk Nonchalans.
De falska profeterna konsoliderar nu sina styrkor
i sin jakt på henne, Clara, den speciella,
bevarare av Gudomlig Nonchalans.
Se särskilt upp för den som världen kallar
Octavio Coleman, Esquire,
för han är i dagsläget
huvudmotståndare till Annorstädessällskapet
och en cynisk och ondskefull ränksmidare
av falsk Nonchalans,
grundare av det ondskefulla Jejuneinstitutet,
CIA-agent och informatör, sabotör och provokatör.
Octavio Coleman, Esquire...
Ursäkta.
...bakom övervakningen...
Ursäkta, får jag se era...
Vi matchar. Eller hur?
-Vi gör det. -Åh, vad skönt.
Jag trodde att jag var ensam. Jag hittade ingen.
-Vad skönt. -Jag heter Peter.
-Peter. Jag hör knappt. -Jag heter Peter.
-Simone. -Janice.
Hej, Janice.
Nu hör jag. Jag tog ut den.
-Vi har en till. Kom. -Okej, toppen. Jag är...
-Okej? -Ja. Jag är med.
Mina vänner, det finns en värld bakom denna värld
som har dolts för er, men inte nu längre.
Kraften finns inom er.
Det har den alltid gjort.
Lyssna noga nu, mina vänner, när jag lämnar förvillelsens rike
och förtydligar ert uppdrag.
Ni måste hitta Clara!
Hon förebådar stora saker i framtiden.
Hämtaren av Gudomlig Nonchalans.
Hitta henne före den illvillige Octavio
och hans gemena institut, och ni ska belönas rikligt.
Hitta Clara så kan vi förändra världen!
-Det där var ju helt galet! -En ganska utstuderad bluff.
-Spännande. -Förlåt, vad menar du med "bluff"?
Tror du att det nåt slags spratt?
Nej, nej, inte spratt.
En fin charad, en härlig utekväll.
Lev kommer... Lev är min make.
Han kommer att skratta gott när han hör om det här.
Det kan jag lova.
Det här handlar om nåt långt mer betydelsefullt än ett skratt.
-Jaså? -Det här är en statlig operation.
-Vad var det du hette? -Mrs Foster. Eller... Janice.
-Okej. Janice. -Mrs... Janice, ja.
Janice.
Jag har bokfört varenda ledtråd, stor som liten,
sen introduktionen. Det finns koder i sändningen.
Och framför allt och upprörande nog,
har de koll på våra personliga uppgifter.
Mobiltelefoner, mejl, och så vidare.
Det här är uppenbarligen nåt avancerat socialt experiment.
Kära nån.
Jag vill inte vara oförskämd, men det här är en uppriktig fråga.
Är du galen?
Det sägs att galna människor inte alltid vet att de är galna,
men av egen erfarenhet vet jag att det inte är så.
Jag fick 1 590 poäng på SAT-provet när jag var 13 år.
Jag missade en fråga, vilket jag fortfarande ifrågasätter.
-Jag är inte galen. -Okej.
Jag är uppmärksam på mönster, och här kan jag skönja ett.
Allt det här...
Allt det här kanaliseras mot nåt.
Det är onekligen...
...en otrolig historia de har hittat på.
Jag försöker fortfarande förstå allt.
Den försvunna flickan. Clara.
Gudomlig Nonchalans? Va?
Jag tycker att ni missar poängen.
Radiokillen sa att om vi hittar Clara blir vi belönade.
Det som hittar henne får nog vara med i TV.
Hoppas inte.
Så menar han inte.
Förlåt, men vad var det du hette?
Fredwynn.
-Ursäkta? -Fredwynn.
Fredwynn?
Ja, det är rätt uttal,
men försöker du skriva det stavar du nog fel.
Det är ett ord. Fredwynn.
Fredwynn.
-Fredwynn. -Fredwynn?
-Fredwynn. -Ja.
Det är inte svårt. Fredwynn.
-Fredwynn. -Ja.
Fredwynn.
-Ja. -Okej.
Fredwynn, det vore nog till hjälp
om vi kunde prata lite om allas olika teorier
och inte bara din.
-Förstår du? -Ja.
Fint.
Vad säger du, Peter? Du har varit rätt tyst.
Allt jag säger är nåt som jag redan vet,
så jag lär mig inget genom att prata.
Jag tänkte lyssna på er, och samla och processa information.
Det låter upplyst, men är själviskt.
Du är som en självisk Buddha. Jag ska kalla dig SB - Själviske Buddha.
Du får helst låta bli.
Dela då dina tankar med gruppen.
Okej.
Tänk om det är på riktigt.
Jag vill inte låta dum eller naiv,
men han kallar det en konspiration, du säger att det är ett spratt,
du att det är en lek, men tänk om...
Tänk om det är på riktigt?
Hörru.
Du, skratta inte åt det. Okej? Det är inte kul.
-Det är fint. -Det var en fundering, ingen teori.
Jag sa att jag inte vill låta dum. Det var just därför.
-Det var inte dumt. -Jag vet.
Men han, i synnerhet, bad mig säga nåt.
"Säg det nu", sa han.
-Jag gillar din fundering. -Det är okej.
Ska vi kanske ta lite paj... Det är så gott.
Såna här fik brukar ha paj. - Finns det paj, ma'am?
-Har ni paj? -Paj?
Jordgubb eller kokos och grädde?
-Jordgubb eller kokos och grädde? -Herregud, ta hit båda.
Både och.
-Jättebra idé med pajen. -Tack.
Jag gillar... Jag gillar paj.
Ja.
Två av varje. Huset bjuder.
-Vad snällt. -Nej, inte alls.
Det ska bli kul att se er bestämma vem som får vad.
Här. Du får ta min.
-Det behövs inte. -Jo, jag...
Jag måste vidare. Jag vill inte gå hem för sent.
-Jag kan följa med. -Nej. Stanna.
Njut av pajen. Berätta vilken som var bäst.
Hej då. Trevligt att träffas.
-Mrs Foster. -Janice.
Och du...
-Simone. -Simone.
Fredwynn.
-Ett ord. -Simone.
Peter.
Jag vet inte när,
men jag anar att vi kommer att ses snart igen.
-Jag hoppas det. -Ja.
Till dess, följ er Gudomliga Nonchalans...
...vad nu det betyder.
Och vad menar vi då förresten med "Gudomlig Nonchalans"?
Att ledigt spatsera längs gatan?
Ett slags kyla, kanske?
Eller nåt mer?
Gudomlig Nonchalans kan inte köpas eller säljas,
packas och levereras.
Det är en kraft som bara kan hittas inombords.
Ni är fortfarande förvirrade.
Jag kan kanske belysa det ytterligare.
Vi tar en titt igen.
Visst gillar du tecknade serier?
Så klart. Alla gillar tecknade serier.
Föreställ dig en tecknad figur, vem som helst.
Se henne spatsera längs gatan,
ovetande om den stundande faran
som lurar runt varje hörn.
Vissa misstar hennes ledighet för okunskap.
Andra förundras av hennes naivitet.
Men Gudomlig Nonchalans är nånting annat, mina vänner.
Det är en ständig tystnad i hjärtat
när allt omkring verkar kaotiskt.
En outtalad förståelse
att på nåt sätt, genom prövningar och vedermödor och rädslor,
beskyddas du av en tidlös oskuld, en evig lycka,
en universell kärlek som inte behöver ett namn.
Men livet är ingen tecknad serie. Inte sant, mina vänner?
Vad är det då?
Jäklas inte med mig. Jag skojar inte.
Spel eller inte, det här bränner ögonen ur er.
Varför måste ni förstöra allt?
Simone, är det du?
Ja. Jag är hemma, mormor.
Du kan somna om.
Hade du en trevlig kväll?
Överlag, ja.
God natt.
God natt, hjärtat.
Det gick bra.
Det här är Simone.
Tänk att hon är du.