Jejune, tämä ei käy!
ELSEWHERE RULETTAA
CLARA VAPAAKSI
PYSÄYTTÄKÄÄ OCTAVIO
Fredwynn?
CLARA VAPAAKSI
Fredwynn?
Fredwynn, missä sinä olet?
Fredwy...
-Polkekaa! -Minähän poljen!
Miksi Fredwynn on Octavion takakontissa?
Tietä! En tiedä.
Hän keskittyi koko päivän peliin, ei edes hymyillyt.
Mutisi vain totuudesta.
-Olen polkenut paljon tänään. -Joo.
Janice, voimme kävellä, jos et jaksa.
Jaksan kyllä. Olen vanha, en kuollut.
-Hyvä, Janice! -Ja sinäkin siinä!
-Älä puhu vaan polje. -Selvä.
Voi, Janice.
Niin sielukas, eläväinen ja päättäväinen.
Mutta silti aistin lasien takaa aavistuksen pelkoa ja epätoivoa.
Jotkut teistä ehkä ajattelevat: "Sinä huijasit, Octavio.
Yritit aiemmissa luvuissa uskotella minulle turhaan,
että Peter ja Simone edustavat minua,
ja yritin kovasti luoda heihin henkilökohtaisen yhteyden."
Hyvä katsoja, meidän viihteemme tarjoaa kaikille jotakin,
sen voin luvata.
Ehkä on aika pohtia mahdollisuutta, että oletkin Janice.
Illan viihteenä on seikkailu -
vangiksi jääneen parin pelastamiseksi -
vihjeen viemiseksi vihollisen käsistä -
ja ehkä vastauksen löytämiseksi kysymykseen: "Kuka minä olen?"
Mutta ensin annamme tarinalle puitteet ja luomme tunnesiteen -
kertomalla hieman Janicesta. Hänen taustastaan ja ongelmastaan.
Kuten tiedät, tavoitteeni on arvostaa aikaasi, kuten aina.
Siksi annakin nyt tarvittavat tiedot -
tiivissä mutta tunteikkaassa paketissa.
Kai sinä pidät piirretyistä?
Kaikkihan niistä pitävät.
Älä vilkuta! Keskity ohjaamiseen.
-Me kaadumme kohta, Lev. -Emmekä kaadu.
Olen tässä. Jos kaadumme, teemme sen yhdessä.
Tämä on ihan typerää.
-Tämä oli sinun ideasi. -Ei se vähennä sen typeryyttä.
Olisi pitänyt treenata.
Toivottavasti tämä ei kuvaa yhteensopivuuttamme,
koska emme polje yhtään samaan tahtiin.
Kuvitellaan, että sinä olet Janice.
Sinä olet Janice, jos vuosia sitten -
löysit tismalleen sen, mitä etsitkin.
Tai kuten jokainen vähän enemmän elämää nähnyt sanoisi,
ei lähellekään "tismalleen", mutta silti mukavaa.
Sinä olet Janice, jos peloistasi huolimatta,
omistauduit tekemään matkaa rinta rinnan toisen kanssa.
Sinä olet Janice, jos suhteesi oli riittävän vahva -
kestääkseen suuttumusta ja petoksia.
-En halua nähdä sinua enää! -Anna anteeksi, Janice.
Lojaalius ja sitoutuminen voittivat kaikki esteet.
Sinä olet Janice, jos elämä antoi suurimman lahjan -
ja sen myötä uuden suhteen,
josta ei voisi luopua.
Rakastan sinua.
Minäkin sinua.
Sinä olet Janice, jos ikuisena pitämäsi rooli muuttui.
Luonnollista, mutta silti tuskallista.
Sinä olet Janice, jos ylä- ja alamäistä huolimatta -
kaikissa elämän käänteissä, yksi asia pysyi.
Niin hyvässä kuin huonossa, ja melkein aina hyvässä,
et joutunut elämään yksin.
Sinä olet Janice, jos vietit vuosia rakentaaksesi elämän,
identiteetin ja perheen...
Lev? Tulkaa auttamaan!
...hyvinä ja huonoina aikoina, syntymistä valmistujaisiin,
ja elämä antoi yhden julmimmista muistutuksistaan.
Lev.
Lev, minua pelottaa.
Me kaadumme.
En halua tehdä tätä yksin.
Mikään ei ole ikuista.
Luulen, että nyt tunnette Janicen.
Siristä silmiäsi, niin sinä olet Janice.
Sinä olet Janice,
jos huomaat yhtäkkiä, että elinikäinen identiteettisi -
on viety sinulta.
Kumppani ilman kumppania,
joka joutuu vastaamaan vaikeimpaan kysymykseen:
"Mitä minun nyt pitäisi tehdä?"
Älkää päästäkö niitä pakoon!
Mitä jos Fredwynn oli oikeilla jäljillä?
-Aineissa se oli. -Mitä jos peli onkin paha juoni?
Hän voi olla vaarassa!
-Nopeasti! -Janice...
-Minä hoidan tämän. -Fredwynn! Fredwynn!
Minä tulen! Fredwynn!
Voi pojat!
-Janice! -Voi pojat!
-Janice!
Fredwynn!
-Sattuiko? -No ei sattunut.
Se oli tosi reipas yritys.
Jospa rauhotuttaisiin, ettei mennä liian pitkälle.
Fredwynn voi saada lämpöhalvauksen. Etkö seuraa uutisia?
Haluatteko, että hän saa lämpöhalvauksen?
-Minä en. -Kuule, soitetaan hänelle.
-Minä soitan. -Hyvä idea!
Olisi pitänyt soittaa aiemmin.
-Suoraan vastaajaan. -Vastaajaanko?
MItä nyt tehdään? Ei hyvä. Odottakaa, tehdään...
Tehdään niin kuin Fredwynn tekisi.
-En minä halua. -Haluatpa.
No niin, me... soluttaudumme.
Tulkaa. Soluttaudutaan.
Nopeasti nyt!
Meidän on päästävä autotalliin!
VETÄJÄNÄ OCTAVIO COLEMAN
CLARAA ETSIMÄSSÄ: OSAKKEENOMISTAJIEN SEMINAARI
-Hän hämmentää minua. -Kuten kaikki hyvät pahikset.
-Hän sai minut itkemään. -Niinkö?
Onnistui huijaamaan, mutta sitten Elsewhere-yhteisö... Unohda.
Meidän pitäisi toimia näin...
Sanotaan jollekin, että meidän pitää päästä parkkihalliin,
mutta olemme hukanneet naksuttimemme.
Hyvä idea. Otatko sinä ohjat?
Olen tehnyt jo tarpeeksi.
Jompikumpi teistä saa tehdä sen.
Olette parempia tässä kuin minä.
Okei. Kuulostaa fiksulta. Me otamme ohjat.
Tuolla on kiimainen hömelö.
Kohde löydetty.
-Noinko helposti se käy? -Et arvaakaan.
Voinko auttaa?
Hei.
-Minä olen Janice. -Hei.
-Mitä kuuluu? -Hyvää vain.
Tulitteko seminaariin?
Joo... en.
En tullut.
Kuule...
Minun pitäisi päästä autotalliin.
Sinne ei valitettavasti pääse ilman kulkulupaa.
Minulla ei ole kulkulupaa...
-Huomaan. -...mukanani.
Se ei ole mukanani. Se on käsilaukussani.
-Toisessa käsilaukussani. -Ja missä se on?
Autotallissa.
Olemme siis eräänlaisessa Catch-22-tilanteessa.
En tunne tuota ilmaisua.
Se tarkoittaa, että yksi asia ei voi tapahtua ennen toista,
eikä se toinen voi tapahtua ennen ensimmäistä.
Se on kirjasta. Kannattaa lukea se.
Jos tulitte seminaariin, voin antaa teille takin.
Muuten joudun pyytämään teitä poistumaan.
-Selvä, minä lähden. -Hienoa.
Miksi ette lähde?
Autoni on autotallissa. Samoin käsilaukkuni.
Autotallissa, aivan.
Tännekö? Kiitos.
Se on täällä päin.
Mennään.
Löysin hänet! Fredwynn!
Fredwynn, minä tulin!
Täällä ollaan, Fredwynn!
Fredwynn? Fredwynn?
-Minä hoidan tämän. -Sano jotain.
-Ei onnistu. -Avaa napista.
-Jes! -Hän ei ole kuollut, vaan poissa.
Jestas, Janice. Et voi heti olettaa hänen kuolleen.
Tiedän. Anteeksi. Pelkäsin sitä, mutta hän ei ole kuollut.
Emmehän me tiedä, onko hän kuollut vai ei.
Tiedämme vain, ettei hän ole täällä.
Hei. On mennyt vasta 20 minuuttia.
Tuskin hän on kuollut, mutta voi olla.
-Hän joko on tai ei. -Miksi?
Jompikumpi.
Tuolta hän tulee.
-Mitä nyt? -Hän näki meidät.
Minun puhelimeni.
-Fredwynn soittaa! -Hyvä.
Hei!
-Hän on kunnossa. -Haloo?
Janice, älä puhu, kuuntele. Olen turvassa, mutta olin oikeassa.
Tämä menee syvemmälle kuin luulimmekaan.
Vastaukset ovat Octaviolla.
Hänen taskussaan on kirjekuori. Sinun on saatava se.
Mitä? Fredwynn?
Fredwynn? Fredwynn?
-Peter. Simone. -Haloo?
Janice.
Muistakaa välipalani, hyvät ihmiset.
Voitte jättää minut hetkeksi.
Janice.
Herättää varmaan ristiriitaisia tunteita tavata ilkeä Octavio.
On vaikea tietää, mihin uskoisi.
Minä en pidä äänen demokratisoitumisesta.
Ihmiset huutelevat eetteriin mitä sattuu -
piiloutuen nimettömyyden viitan suojiin.
Tarkoitat komentaja 14:ää.
-Aivan. -Joo.
Minkä komentaja hän on? Elsewhere-yhteisönkö?
He ovat naiiveja idealisteja, joilla ei ole kokemusta aidosta elämästä.
Muuten...
Mitähän tapahtui niille 13 ensimmäiselle komentajalle?
Anteeksi, tuo oli hauska.
Elämme uudessa maailmassa.
Sen säännöt tuntuvat muuttuvan hetkessä.
Tällaisesta vanhuksesta -
tuntuu toisinaan,
että uudenlaisen elämisen opetteleminen vaatii liikaa.
Vai mitä, Janice?
En ole varma.
Okei.
Ehkäpä sinä voisit selventää, mistä tässä oikein on kyse.
Tässä jutussa on niin erilaisia omituisuuden tasoja.
Useimpia niistä diggaan, mutta tässä on myös jotain inhaa,
jota en oikein osaa kuvailla.
-Arvostan rehellisyyttäsi. -Kiitos.
-Yrität siis kysyä... -Onko tämä totta?
"Onko tämä totta?"
Tuo kysymys on vaivannut ihmisiä abstraktin ajattelun syntymästä asti.
Tässä me olemme, sinä ja minä, Peter.
Väitän,
että tämä hetki meidän välillämme on todellisempaa kuin mikään muu.
Oletko samaa mieltä?
En tiedä.
-Kananmunanne. -Kiitos.
Anteeksi.
Laitatko sokeria kovaksi keitettyyn munaan?
-Kaksi minuuttia. -Kiitos.
Anteeksi, pitää alkaa valmistautua.
Voimme jutella lisää myöhemmin.
Herra Coleman.
Kylläpä täällä on kylmä! Kuvittelenko, vai onko täällä kylmä?
On täällä, ja minä olen ihan jäässä.
-Ota minun takkini. -En voi, sitten sinun tulee kylmä.
Te näytätte vanhan ajan herrasmieheltä, herra Coleman.
Saanko lainata takkianne siksi aikaa kun syötte?
Mieheni antaa aina takkinsa,
mutta hän ei ole täällä ja olen ihan jäässä.
-Olet oikeassa, täällä on kylmä. -Niin on.
Minä nimittäin pyysin, että backstage pidetään 18 asteessa -
näyttämön kuumien valojen vastapainoksi.
Tiimikaverisi voivat jäädä,
mutta sinä viihtyisit varmasti paremmin katsomossa,
ja osallistujille jaetaan myös takit.
Ei, kyllä minä pärjään.
Olen varma siitä, että haluat istumapaikan ja takin.
-En halua olla yksin. -Ymmärrän.
-Me voimme mennä hänen kanssaan. -Täällä takana on aika kivaa.
-Simone... -Te kaksi jäätte.
-Janice. -Niin?
Uskon sinuun täysin.
Hyvät ihmiset.
Voi sentään.
Voi voi sentään.
Kiitos.
Tähänkö?
-Tarvitsette tämän esitystä varten. -Selvä. Menen paikalleni.
Kiitos teille.
Hei. Minun paikkani on tuolla.
Menen tästä. Anteeksi.
Anteeksi.
Voi anteeksi! Astuin jalallenne.
Voi sentään. Hetkinen vain.
Olen melkein perillä.
Hei. Eikö olekin kivaa?
No niin, nyt minä istun tähän.
En saanut ohjelmaa, mutta ei se mitään.
Miksi tuolini alla on vaahtosammutin?
Ehkä esityksessä on pyrotekniikkaa?
Onko kukaan muu pilvessä?
Hyvää iltapäivää ja tervetuloa, Jejunen osakkeenomistajat,
niin uudet kuin vanhatkin.
Jejunelaiset kokoontuvat eri puolilla maailmaa vastaavissa tapahtumissa,
mutta Jejune-instituutti sai alkunsa täällä.
Kaikki alkoi vuonna 1962,
kun pieni joukko akateemikkoja kokoontui yhteisen asian tiimoilta -
edistääkseen yhteiskunnan uudistamista.
1960-luvulla yhteisömme oli tiivis foorumi -
kokeellisille tutkimustekniikoille,
joiden avulla laajennettiin keskinäistä luottamusta -
koekaniineina toimineissa ihmisissä.
Johtajana toimi maailmankuulu metafyysikko -
Octavio Coleman.
Instituutti sai laajalti vaikutus- ja arvovaltaa,
joista se nykyään tunnetaankin.
Coleman huomasi jo varhain, miten suuri muuttava voima -
Jejune-metodilla on.
Hänen ainutlaatuisen älykkyytensä ja karismansa ansiosta -
järjestöstä kasvoi kansainvälinen jättiläinen,
joka valjastaa ihmiskunnan potentiaalin.
Coleman toimi nousevan liikkeen keihäänkärkenä -
1970-luvun henkilökohtaisen kasvun ja itsensä auttamisen aikakaudella,
mutta nykyään Jejune-instituutti tunnetaan parhaiten -
niistä kehittyneistä teknologisista tuotteista -
ja palveluista, jotka se on tuonut kansainvälisille markkinoille.
Ne kaikki on suunniteltu avaamaan -
ihmislajin käyttämättömät kyvyt.
Näihin lukeutuvat mm. "Muistot mediaksi" -keskus,
jossa luodaan liikkuvia kuvia -
aktiivisista muistikuvista.
MUISTOT MEDIAKSI -KESKUS
Aikakamera.
Paksun kvartsiobjektiivin ansiosta -
tällä radionisella kameralla voi ottaa -
transajallisia kuvia lähimenneisyydestä.
AIKAKAMERA
Vesiajattelun säätiö.
Tutkimuskeskuksemme, joka keskittyy tutkimaan -
ihmisten ja delfiinien välistä kanssakäymistä.
Nämä ihmeelliset tuotteet ovat osa sitä globaalia visiota,
jolle Octavio Coleman on omistanut elämänsä.
Ja nyt hän on täällä, esitelläkseen tämän vuoden teknologisen ihmeen.
Perustajamme, Octavio Coleman.
JEJUNE-INSTITUUTIN OSAKKEENOMISTAJIEN KOKOUS
Hei vain, ystäväni.
Ja tervetuloa. Mitä kuuluu?
Hyvää!
Tervetuloa osakkeenomistajien kokoukseen.
Suunnittelimme näyttävää avausta.
Pyrotekniikkaa ja tanssivia kameleita.
Mutta sitten päätinkin antaa teille takaisin 20 minuuttia elämästänne.
Ihan totta.
Voidaanko valoja säätää? Haluan nähdä yleisön kasvot.
Hienoa, Jenny. Kiitoksia.
Mikä on pahin pelkomme?
Oikeasti. Syvällä sisimmässämme.
Minä kerron omani.
Se, että unohdan, kuka olen.
Pahin pelkoni on se, että katson peiliin,
enkä tunnista miestä, joka katsoo takaisin.
Tieto siitä, että silmien takana oleva -
ei ole enää se "minä", jonka joskus tunsin.
Tiede on selvittänyt, että muistamme tapahtumat vain kerran.
Tiesittekö sen?
Seuraavan kerran, kun muistelemme tapahtumaa,
muistamme vain tapahtuman muiston.
Ja sitä seuraavalla kerralla muistamme muiston siitä muistosta.
Ja niin edelleen, kunnes...
Kunnes elämämme alkaa muistuttaa rikkinäinen puhelin -leikkiä.
Elämämme tärkeimmistä muistoista -
tulee pelkkiä varjoja,
joita ajan kieroutunut linssi vesittää ja vääristää.
Lopulta seisomme yksin ja ihmettelemme:
"Minne minä katosin?"
"Mikä minusta on tullut?"
"Kuka minä olen?"
"Muistanko edes enää?"
Mutta...
Ei enää, ystäväni. Ei enää.
Claralla on vastaus.
Tämän hämmästyttävän nuoren naisen poikkeuksellisen mielen ansiosta -
emme enää koskaan unohda keitä olemme.
Nyt tarvitsen vapaaehtoisen -
demonstraatiota varten.
Nousipa paljon käsiä. Kenet valitsen?
Katsotaanpa...
Katsotaanpa. Jaaha...
Valitse minut!
Janice! Halusinkin juuri sinut!
Hyvät naiset ja herrat, annetaan kunnon aplodit!
Hyvä, Janice!
Hyvät naiset ja herrat, toivotetaan urhea Janice tervetulleeksi.
Hei.
ODOTETAAN SIGNAALIA
-Pärjääköhän Janice? -Ei hajuakaan.
Vanhemmista tuntuu varmaan aina tältä.
"Ole kiltti, äläkä nolaa minua."
Kysyn sinulta suoraan, Janice.
Mikä sai sinut ottamaan siitä ilmoituksesta sen numerolapun -
joka johdatti sinut tähän hetkeen?
Mitä oikein etsit?
En oikein tiedä. Kaipa minä olen yrittänyt kokeilla uusia juttuja,
ja näin ilmoituksen painottoman tilan tanssisalongista.
En tiennyt mikä se on, joten ajattelin kokeilla.
Pahoittelen harhautusta.
Ehkäpä tänään saan kuitenkin nostettua jalkasi ilmaan.
Toivottavasti tarjoat ensin lasillisen.
Se oli hauska.
Oletko koskaan kokenut virtuaalitodellisuutta?
Virtuaali...
Mieheni Lev ja minä otimme kerran vahingossa metakvalonia -
80-luvulla hänen firmansa juhlissa. Se oli mielenkiintoista.
Sehän oli onnekas vahinko.
Mutta esittelen nyt sinulle ja osakkeenomistajillemme -
version eräästä Claran tekemästä keksinnöstä.
Hän keksi sen hieman ennen katoamistaan ja nimesi I.D.E.A.:ksi.
Hän uskoi sen muuttavan maailman.
Olen ylpeä siitä, että Jejune-instituutti -
on tämän prototyypin päärahoittaja.
Toivomme saavamme sen markkinoille lähitulevaisuudessa.
Voisin kertoa siitä lisää,
mutta annetaan tekojen puhua puolestani.
Okei.
Hetkinen vain.
-Voi sentään. -Pysy rauhallisena.
Selvä.
Jos tulee huono olo, nosta kätesi.
En voi olla huomaamatta,
että sometilisi on täynnä kuvia ja tapahtumia,
ja varsinkin yksi päivä suorastaan pursuaa sisältöä.
Voisitko kertoa yleisölle -
mikä se päivä on?
Sometilini? Tarkoitatko poikani tekemää Facebook-sivua?
Tarkoitatko hääpäivääni?
Poika teki minulle hääkuvista DVD:n,
jotta voisin katsella niitä televisiosta.
Se on päivä, jota et halua unohtaa. Se päivä muutti elämäsi.
Mitä jos sanoisin, että voit heittää sen DVD:n menemään -
ja kuvien katselun sijaan voit elää sen päivän uudelleen?
-Tämähän on... -Aikamoista.
...todentuntuista.
Katsele rohkeasti ympärillesi.
Rebecca, älä lankea Martiniin. Jätä se sika.
Hei!
Ihana mekko!
Tämä on paljon oudompaa kuin ne huumebileet.
Valtavasti ystäviä.
Meillä oli valtavasti ystäviä.
Ja kaikki toivat lahjoja.
En edes muista noita lahjoja.
En meinaa muistaa näitä ihmisiäkään.
Minun isäni!
Hei, iskä.
Tuolla voi kokea menneisyytensä.
-Se on pahin painajaiseni. -Joo. Sama täällä.
Ehkä se sopii niille, joilla on hyviä muistoja.
Minkä päivän sinä valitsisit?
Tuohon tarvitaan kai valokuvia, eikä minulla ole yhtään.
Siinä hän on.
Minun kundini.
Olit niin himputin komea.
Ja olet vieläkin.
-Octavio? -Olen tässä, Janice.
-Missä minä olen? -Sinäkin olet tässä.
En minä, vaan... hääminä.
-En ymmärrä. -Tiedän, mutta kohta ymmärrät.
Saat olla hetken rauhassa.
Kun lähden viereltäsi,
ota kolme askelta taaksepäin ja katso oikealle.
Monitori ei ole enää päällä. Tämä kokemus on vain sinulle.
Tutustu itseesi uudelleen, Janice. Me odotamme, kunnes olet valmis.
Yksi, kaksi, kolme.
Sehän olen minä.
Mitä sanoisit nuoremmalle minällesi, jos saisit tilaisuuden?
Mitä nuorempi minäsi sanoisi sinulle?
Ole urhea, Janice. Anna ajatustesi vaeltaa vapaasti.
Hei.
Onpa tämä outoa.
Muistatko minut?
Minä...
Minä en ajattele sinua. Ihmistä, joka olin ennen.
Tämä päivä on hyvä päivä.
Erittäin hyvä päivä.
Missä vihkisormus on?
Se takertui aina kaikkeen, joten pidän sitä alusvaatelaatikossa.
Se on rasiassa, hyvässä tallessa.
Lev on hyvä mies.
Lev on aivan ihana mies.
-Hän on paras ystäväni. -Minulla on hyviä uutisia.
Hän pysyykin sellaisena.
Toki välillä on joitakin vuosia, jolloin hän on pahin vihollisesi.
Kerran hän särkee sydämesi.
Mutta hän auttaa sen korjaamisessa.
Sitten voit muistuttaa häntä siitä aina kun haluat,
mikä on oiva ase takataskuun.
Saanko kysyä yhtä juttua?
Oletko onnellinen?
Tarkoitan, että...
Kun minä olen vanhempi,
olenko minä onnellinen?
Olet.
-Olet sinä onnellinen. -Sepä hyvä.
Teenkö mitään niistä asioista, joita harkitsen tekeväni?
Tuleeko minusta englannin opettaja tai lapsipsykologi?
Valmistunko edes yliopistosta?
No, et.
Enkö miksikään?
Mitä minä sitten teen?
Pidänkö edes lupaukseni?
Minkä lupauksen?
Sinä...
Sinä sanoit, että vaikka Lev ja minä olisimme kuinka rakastuneita,
et ikinä unohtaisi sitä, miten hyvin viihdyt yksin.
Pitkiä ajeluita aavikolla ilman mitään syytä.
Treffipäiviä oman itsemme kanssa.
Leville kerrotaan kaikki tärkeät asiat,
mutta pidämme silti joitakin salaisuuksia.
Niin.
Flirttailua ilman pelkoa.
No jaa...
Tein minä joitakin noista jonkin aikaa.
Sitten...
Aloin tehdä niitä Levin kanssa -
ja se oli niin ihanaa.
Eli minusta tulee...
-Unohda. -Mitä?
Ei mitään. Teit varmasti parhaasi.
Mitä tuo tarkoitti?
No...
Kaipa minä...
...annan periksi.
-Minusta tulee pelkuri. -Mitä? Ei!
Ei, sinusta tulee vaimo ja äiti!
Teet kaiken, mitä sinun kuuluukin!
Pidän muille antamani lupaukset, mutta en itselleni? Mitä se on?
Ei siitä ole kyse!
Milloin viimeksi teit jotakin, mitä tahansa,
koska sinä itse halusit sitä?
-Teen juuri nyt! -Ennen tätä.
Milloin astuit viimeksi ulos turvallisesta kuplastasi?
Avioliitto ei ole turvallinen kupla, se on ainaista seikkailua.
Ja paskat.
Älä puhu minulle tuohon sävyyn!
Älä itse minulle! Et sinä ole äitini!
En niin, vaan sinä, elämää nähneenä -
ja arpia saaneena, koska olen kulkenut yhtä matkaa jonkun kanssa.
Se on paljon vaikeampaa -
kuin ajaminen aavikolla ilman mitään syytä.
Pois ajaminen on helppoa. Jääminen on vaikeaa.
Jäin, vaikka ihoon tuli ryppyjä ja rahat olivat tiukilla,
lapset varttuivat ja muuttivat pois ja sairaudet astuivat kuvaan.
Älä sano, että rikoin lupaukseni. En minä unohtanut.
Minä muutuin. Minä kasvoin. Ja luojalle kiitos siitä!
Luojalle kiitos!
Et osaa edes käyttää DVD-levyjä.
Mitä? Mistä sinä oikein...
Miten sinä edes tiedät sen?
Sinun pitää painaa Source-nappia.
Kyllä minä tiedän! En vain koskaan löydä sitä.
Se on neliö, jonka sisällä on pieni nuoli!
En tajua tästä mitään.
Tiedän, ja minua hävettää olla sinä.
Anteeksi.
Tuo ei ollut kilttiä.
Jos olisit kuunnellut minua, emme olisi nyt tässä pinteessä.
En ole pinteessä!
Asetit koko elämäsi jonkun toisen varaan ja miten kävikään?
Selvitän asioita.
Pyörimällä jossain hipsteriporukassa?
He pyörittelevät silmiään sinulle, kun et näe.
Eivätpäs! Heistä minä pärjään hyvin.
He ovat vain kohteliaita. He pitävät sinua hölmönä.
-Ei! Ei! -Ja niin pidän minäkin.
Ei! Ei! Ei!
Ei!
YKSITYISTILA
-En pidä tästä yhtään. -Ei hänellä ole hätää.
Tämä on temppu. Niin kuin siinä filmissä sanottiin. Muistatko?
Muistan.
-Ei! Ei! -Anteeksi.
Ei! Se ei ole totta!
En kuuntele sinua! Et ole todellinen!
Et ole totta! En kuuntele sinua!
Hyvät naiset ja herrat, aplodit Janicelle!
Kiitos! Kiitos!
Kiitos, kiitos, kiitos.
Näittekö? Näittekö, mihin Clara pystyy?
Vain Jejune-instituutin -
ja resurssiemme avulla -
Claran koko potentiaali voidaan toteuttaa. Siitä syystä...
Jejune, tämä ei käy!
Älkää pelätkö.
Me olemme Elsewhere-yhteisö.
Minä olen komentaja 14.
Voihan hittolainen!
Me tulimme herättämään teidät hänen luomuksestaan.
Pysykää rauhallisina.
Älkää olko sokeita pahuudelle, joka seisoo edessänne!
Clara täytyy vapauttaa levittämään kauneuttaan -
ilman Jejune-instituutin aikeiden kierouttavaa vaikutusta.
Älkää pelätkö, ystäväni. Järjestin teille itsesuojeluvälineet.
Katsokaa istuintenne alta.
Kauan eläköön Octavio ja Jejune-instituutti!
Tarvitsen raitista ilmaa!
-Tarvitsen raitista ilmaa! -Mennään.
Simone!
NÄYTTÄMÖ
Minun pitää vain vetää hieman henkeä.
Oletko kunnossa? Mitä ne näyttivät sinulle?
En nähnyt mitään.
Voinko jotenkin auttaa?
-Ei minulla ole hätää! -Okei, sori.
-En kaipaa kenenkään apua. -Hitto! Tämä meni lukkoon!
Entä Fredwynn?
Kaikki tapahtuu sisällä. Hän on vielä pelissä.
Hävisimmekö me juuri?
Ette.
Minähän sanoin, ettei tässä voiteta tai hävitä.
Tämä peli on vain harhautusta.
Fredwynn! Onpa ihana nähdä!
Mitä tapahtui? Missä olit?
Se on koko ajan ollut edessämme.
Jejune ja Elsewhere eivät ole kilpailijoita.
He ovat samaa porukkaa.
Yrittävät vain hämätä meitä peleillä ja leikeillä.
Ne antavat illuusion vapaudesta, mutta olemme nytkin raiteilla.
Me kaikki olemme raiteilla.
Millä raiteilla? Kujalla me olemme.
Avatkaa silmänne!
Katsokaa tätä tiiltä. Se lähtee irti nostamalla.
-Ja sen alla on koirapilli. -Hän löysi pillin!
-Siistiä. Mitä sillä tehdään? -Tällä kutsutaan sininen bussi.
Mikä sininen bussi?
Keltainen bussi on Jejunen valinneille,
mutta kumpikin vie samaan paikkaan. Loppujen lopuksi.
-Tämähän on hullua. -Ei tämä vielä mitään. Katsokaa ylös.
Varokaa paperiviiltoja.
Taivaalta putoaa tuhansia lentolehtisiä,
jotka kertovat jatkosta.
-Miten sinä tiedät kaiken? -Löysin päivän käsikirjoituksen.
Tiedän, että koko jutun avain löytyy tästä.
Lähdetään heti kuppilaan...
Valitan, Fredwynn. Minun pitää lähteä kotiin.
On jo myöhä. Minun pitää mennä. Tämä oli pitkä päivä.
Joo, riittää tältä päivältä.
Tavataanko kuppilassa huomenna kello 19?
Ettekö te kuuntele?
Tämä on tärkeää! Huomenna on ihan uusi päivä!
Joillakin meistä on ollut rankka ilta.
Joillakin meistä?
Kuten minulla! Haluatko kuulla, mitä jouduin kokemaan?
Fredwynn, ei tehdä tätä nyt.
Okei.
Hyvä on.
Saanpahan enemmän aikaa sulatella tätä.
Laadin järkevän toimintasuunnitelman.
Janice saakoon leponsa.
Kiitoksia vaan. Joo, vanhusten pitää levätä.
Nähdään huomenna.
Ja muuten... Taisit pyytää tätä.
Octavion takista.
Ole hyvä vain.
Kiitos, kiitos, kiitos.
Ja nyt, jos teille vain sopii,
tämä pikkumummeli köpöttelee tästä kotiinsa.
Janice.
Heippa.
Lev?
Tulin kotiin.
Jestas sentään, mikä päivä!
Ensin poljimme sellaista isoa, pyöreää polkupyörähärveliä -
ja sitten minulle annettiin jokin virtuaalitodellisuusjuttu.
Ihan totta. Sinäkin olit siellä.
Tai et ollut, mutta minä näin sinut.
Onpa hyvä olla taas kotona.
-Hei, Meredith. -Hei.
Kiitos kamalasti, kun odotit.
-Miten hän jakselee? -Hänellä oli hyvä päivä.
Hyvä, että pääsette välillä ulos.
Tekisitte niin useammin.
En tiennyt viipyväni näin pitkään.
Tämä peli on ihan hullu.
Mutta te pidätte siitä.
Onhan se aikamoista seikkailua.
Miehenne olisi iloinen puolestanne.
Hyvää yötä. Nähdään huomenna.
Voi jalkaparkojani.
Jalkaparkani.
Minulla oli ikävä sinua.
Halusin päästä pian kotiin,
jotta voisin kertoa sinulle kaiken tästä päivästä.
Olisitpa ollut mukana.
Mitä minä oikein höpötän? Olisit inhonnut joka hetkeä.
Tämä koko juttu on tosi outo.
Ja tiimikaverini ovat -
hyvin -
erikoisia ihmisiä.
He ovat ystävällisiä, mutta pitävät minua ihan pösilönä.
Enkö muka ole elänyt tällä planeetalla 70 vuotta?
He eivät ymmärrä aikaa.
Mutta vielä he oppivat.