Skjerp dere, Jejune!
ANNETSTEDS ER BEST
PROTEST SLIPP CLARA FRI!
STOPP OCTAVIO
Fredwynn?
SLIPP CLARA FRI
Fredwynn?
Fredwynn, hvor er du?
Fredwy...
-Kom igjen! -Jeg tråkker! Kom igjen!
Hvorfor er Fredwynn i Octavios bagasjerom?
Flytt dere! Jeg vet ikke.
Han var helt oppslukt av spillet. Han smilte ikke engang.
Han mumlet bare noe om "sannheten".
-Jeg har syklet veldig mye i dag. -Sant.
Janice, vi kan gå hvis du er sliten.
Jeg klarer meg fint, Peter. Jeg er gammel, ikke død.
-Du er helt rå, jenta mi! -Du også!
-Ikke si noe. Bare tråkk. -Ja vel, frue.
Å, Janice.
Så mye pågangsmot, livskraft og besluttsomhet.
Og allikevel aner jeg et snev av frykt og desperasjon bak de brillene.
Kanskje du tenker: "Du har ført meg bak lyset, Octavio.
I de to tidligere kapitlene prøvde du forgjeves å overbevise meg om
at Peter og Simone var surrogatene mine,
men jeg slet med å kjenne meg igjen i dem."
Vel, kjære seer. Underholdningen vår har noe for alle,
tro meg.
Så kanskje du nå bør forestille deg at Janice er deg.
Dagens underholdning vil bli et eventyr.
Du skal prøve å redde en partner som holdes som gissel,
prøve å få tak i et spor fra fiendens klør,
og kanskje ta første steg for å prøve å besvare spørsmålet: "Hvem er jeg?"
Men først, for å utforme historien vår og skape emosjonelle kostnader,
må du først vite litt om Janice. Historien og dilemmaet hennes.
Som du vet, er målet mitt som alltid å verdsette og respektere tiden din.
Derfor vil jeg nå gi deg den kunnskapen du trenger,
med noen få ord som vil ha emosjonell innvirkning på deg.
Du liker tegnefilmer, ikke sant?
Alle liker tegnefilmer.
Slutt å vinke! Legg hånden din på sykkelen.
-Vi kommer til å falle. -Vi har kontroll.
Jeg er hos deg. Faller vi, så faller vi sammen.
Dette er så teit.
-Vel, det var ditt forslag. -Det gjør det ikke mindre teit.
Vi burde ha øvd.
Håper ikke dette gjenspeiler hvor godt vi passer sammen,
for akkurat nå sykler vi overhodet ikke i takt.
Forestill deg at Janice er deg.
Janice er deg hvis du for flere år siden
fant akkurat det du så etter.
Eller som alle som har levd en stund vil innrømme:
ikke i nærheten av "akkurat", men fortsatt veldig fint.
Janice er deg hvis du, til tross for frykten,
valgte å begi deg ut på en reise sammen med en annen.
Janice er deg hvis partnerskapet ditt var sterkt nok
til å tåle sinne og svik.
-Jeg vil aldri se deg igjen! -Janice, jeg er lei for det.
At lojaliteten og troskapen var sterk nok til å forsere alle hindre.
Janice er deg da livet ga deg den største av alle gaver,
og med den et nytt partnerskap,
et man ikke kunne bryte.
Jeg elsker deg.
Jeg elsker deg også.
Janice er deg da en rolle du trodde ville vare evig, endret seg.
En naturlig progresjon, selvfølgelig, men allikevel smertefull.
Janice er deg hvis, til tross for oppturene og nedturene,
livets vendinger og svingninger, én ting holdt seg konstant.
At du på godt og vondt, nesten alltid på godt,
slapp å gå gjennom livet alene.
Janice er deg hvis du, etter å ha brukt flere år på å skape et liv,
en identitet, en familie...
Lev? Hjelp, en eller annen! Hjelp meg!
...i gode og onde dager, fra fødsler til uteksamineringer,
fikk en påminnelse om livets mest grusomme sannhet.
Lev.
Lev, jeg er redd.
Vi kommer til å falle.
Vær så snill, jeg vil ikke gjøre dette alene.
Ingenting varer evig.
Så nå tror jeg at du kjenner Janice.
Knip øynene sammen, og Janice er deg.
Janice er deg hvis du plutselig
innså at identiteten du hadde brukt et helt liv på å skape,
brått hadde blitt revet vekk.
En partner uten en partner,
som måtte besvare det aller vanskeligste spørsmålet:
"Hva skal jeg gjøre nå?"
Ikke la dem slippe unna! Ikke la dem slippe unna!
Hva om Fredwynn faktisk var på sporet av noe?
-Han var snarere på noe. -Hva om leken faktisk er ond?
Han kan være i fare!
-Ok, skynd dere. -Janice...
-Jeg tar meg av denne. -Fredwynn! Fredwynn!
Jeg kommer! Fredwynn!
Jøye meg!
-Janice! -Jøye meg!
-Janice!
Fredwynn!
-Går det bra med deg? -Ja, det går fint.
Det var et veldig entusiastisk forsøk.
Kanskje vi bør slappe av. Vi vil ikke overanstrenge oss.
Fredwynn kan bli overopphetet. Ser dere ikke på nyhetene?
Han kan bli overopphetet. Vil dere det?
-Jeg vil ikke det. -Vi skal ringe ham.
-Jeg ringer ham. -God idé.
Vi burde ha ringt ham for lengst.
-Rett til talepostkassen. -Rett til talepostkassen?
Hva skal vi gjøre? Dette er ille. Vent litt, vent litt. La oss...
La oss gjøre det Fredwynn ville ha gjort.
-Det vil jeg ikke gjøre. -Jo, det vil du.
Kom igjen. Vi skal... infiltrere.
Kom igjen. Infiltrere.
Kom igjen! Kom igjen!
Vi må komme oss inn i den garasjen!
PRESENTERT AV OCTAVIO COLEMAN.
FINN CLARA: JEJUNE-INSTITUTTETS GENERALFORSAMLING
-Hva skal man synes om ham, tro? -Vanskelig å si med gode skurker.
-Han fikk meg til å gråte. -Virkelig?
Ja. Han klarte å lure meg, men Annetsteds-foreningen... Glem det.
Dette syns jeg vi skal gjøre:
Finne noen der inne og fortelle dem: "Vi må komme oss inn i garasjen,
men vi har mistet klikketingen vår."
Høres bra ut. Vil du ta ledelsen?
Nei. Jeg har gjort nok.
Jeg syns en av dere bør gjøre det.
Dere er mye flinkere til dette enn meg.
Ok, jeg syns det er lurt. Vi tar ledelsen.
Han ser kåt og godtroende ut.
Mål funnet.
-Det er så enkelt? -Du skulle bare visst.
Kan jeg hjelpe deg med noe?
Hei.
-Jeg heter Janice. -Hei.
-Hvordan går det? -Bare bra.
Er du her for presentasjonen?
Jeg er... ikke det.
Jeg er ikke det.
Hør her...
Jeg må komme meg inn i garasjen.
Beklager, bare de med skilt har adgang til den.
Jeg har ikke et skilt...
-Jeg ser det. -...på meg.
Jeg har ikke et skilt på meg. Det ligger i vesken min.
-Den andre vesken min. -Og hvor er den?
I garasjen.
Så vi har en Catch-22 -situasjon her.
Jeg kjenner ikke til det uttrykket.
At en ting ikke kan skje før en annen har skjedd,
og den tingen kan ikke skje før den første har skjedd.
Det kommer fra en bok. Les den. Den er fin.
Er du her for presentasjonen, kan jeg tilby deg en jakke.
Ellers må jeg be deg om å dra.
-Greit, jeg skal dra. -Ok, fantastisk.
Hvorfor drar du ikke?
Bilen min er i garasjen. Sammen med vesken min.
Garasjen, ja.
Å, den ligger den veien. Bra. Takk.
Den ligger den veien.
Kom igjen.
Jeg har funnet ham! Jeg har funnet ham! Fredwynn!
Fredwynn, jeg er her!
Jeg er her, Fredwynn!
Fredwynn? Fredwynn?
-Jeg tar meg av dette, damer. -Si noe.
-Nei. Ok. -Lås det opp.
-Ja! -Han er ikke død. Han er ikke der.
Dæven steike, Janice. Du kan ikke gå rett til "død".
Jeg vet det, unnskyld. Jeg var redd, men han er ikke død. Gudskjelov.
Ikke for å bli for teknisk, men vi vet ikke om han er død.
Vi vet bare at han ikke ligger død der.
Du. 20 minutter har gått.
Han er neppe død, men det er mulig.
-Han er død eller i live. -Hvorfor?
En av de to tingene.
Her kommer han.
-Hva mener du med "å nei"? -Han ser oss.
Å, det er telefonen min.
-Det er Fredwynn! -Flott.
Hallo!
-Han er uskadd. -Hallo?
Janice, ikke si noe, bare lytt. Jeg er trygg nå, men jeg hadde rett.
Dette går dypere enn vi hadde forestilt oss.
Octavio har svarene.
Det ligger en konvolutt i lomma hans. Du må få tak i den.
Hva? Fredwynn?
Fredwynn? Fredwynn?
-Peter. Simone. -Hallo? Hallo?
Janice.
Gjør klart mellommåltidet mitt, godtfolk.
Bli borte en stund. Det går fint.
Janice.
Dere vet vel ikke helt hva dere skal føle i onde Octavios selskap.
Det er vanskelig å vite hva man skal tro.
Jeg er ingen fan av demokratiseringen av stemmer.
At folk roper hva de vil inn i eteren
mens de gjemmer seg bak anonymitetens kappe.
Akkurat. Du mener kommandant 14.
-Det stemmer. -Ja.
Hva er han kommandant over? Annetsteds-foreningen?
En naiv gjeng med idealister uten særlig mye livserfaring.
For øvrig
lurer jeg på hva som skjedde med de 13 tidligere kommandantene.
Beklager. Det var morsomt.
Vi lever virkelig i en ny verden.
En der reglene ser ut til å endre seg hele tiden.
Jeg er en gammel mann...
...og noen ganger blir jeg...
...overveldet over det faktum at jeg kanskje må lære kunsten å leve igjen.
Gjør ikke du det samme, Janice?
Jeg er ikke sikker.
Ok.
Kanskje du kan bringe klarhet i hva som egentlig foregår her.
Fordi dette veksler mellom å være litt og veldig bisart.
Jeg digger mesteparten, men det er samtidig noe nifst ved det
som jeg ikke kan sette fingeren på.
-Jeg verdsetter oppriktigheten din. -Takk.
-Det du egentlig spør om, er... -Er dette ekte?
"Er dette ekte?"
Det spørsmålet har folk slitt med siden den abstrakte tenknings fødsel.
Her er vi, du og jeg, Peter.
Jeg vil påstå
at dette øyeblikket mellom oss er mer ekte enn noe annet.
Er du ikke enig?
Jeg vet ikke.
-Egget ditt, sir. -Å, takk.
Unnskyld meg.
Er det et hardkokt egg med sukker?
-To minutter, sir. -Takk for det.
Unnskyld meg. Jeg må gå og gjøre meg klar.
Vi kan snakke mer sammen etter presentasjonen.
Mr. Coleman.
Det er iskaldt her inne! Er det bare meg, eller er det iskaldt her?
Det er iskaldt her inne, og jeg er gjennomfrosset.
-Her, du kan ta jakka mi. -Nei, Peter. Da blir du kald.
Nei. Mr. Coleman, du ser ut som en god, gammeldags gentleman.
Får jeg låne jakken din mens du spiser?
Ektemannen min gir meg alltid sin,
men han er ikke her, og jeg er iskald.
-Du har rett, Janice. Det er kaldt. -Ja.
Du skjønner, jeg ba om at det skulle være 18 grader bak scenen
for å veie opp for varmen scenelysene avgir.
Lagkameratene dine kan bli her,
men jeg tror du vil foretrekke klimaet blant sitteplassene våre,
og de deler ut jakker til alle deltagerne.
Nei takk, jeg har det bra nå.
Jeg tror du ville foretrekke en sitteplass og en jakke.
-Nei, jeg vil ikke være alene. -Jeg forstår.
-Sir, vi blir med henne ut dit. -Vel, det er ganske kult her.
-Simone... -Bli her, dere to.
-Janice. -Ja?
Jeg har tro på deg.
Godtfolk.
Du store min.
Tusen takk.
Her? Ok, jeg kan ikke...
-Du trenger denne til presentasjonen. -Ok. Jeg må gå lenger inn.
Tusen takk skal du ha. Tusen takk.
Hei. Sitteplassen min er der inne.
Jeg beveger meg innover. Unnskyld meg.
Unnskyld meg. Unnskyld.
Unnskyld. Å, beklager! Det var foten din. Jeg er veldig lei for det.
Du store min. Ok, vent litt.
Jeg er snart fremme. Ok.
Hei. Står til? Er ikke dette gøy?
Ok. Jeg skal bare sette meg her.
Jeg fikk ikke et program, men det er greit.
Hva gjør et brannslukningsapparat under stolen?
Kanskje vi har litt fyrverkeri i vente.
Er noen andre her veldig høye?
God ettermiddag og velkommen, alle aksjonærer i Jejune,
både nye og gamle.
Verden rundt samles Jejune-familien vår til mange slike arrangementer,
men Jejune-instituttets historie begynte akkurat her.
Det hele begynte i 1962,
da en liten gruppe akademikere samlet seg på grunn av sin felles interesse
for å fremme sosial rekonstruksjon.
På 1960-tallet var foreningen et sammensveiset forum
for eksperimentelle forskningsteknikker
brukt til å utvide mellommenneskelig tillit
blant forsøkspersonene.
Under lederskapet til metafysikk-eksperten
Octavio Coleman,
fikk instituttet stor innflytelse og mye prestisje,
noe det nå er kjent for.
Coleman innså tidlig hvor stor transformerende kraft
Jejune-metoden hadde.
Ved hjelp av hans unike intelligens og karisma
ble organisasjonen forvandlet til en ustoppelig kraft på verdensbasis,
et felt med menneskelig potensial.
Coleman gikk i spissen for den fortsatt gryende bevegelsen
for personlig vekst og selvhjelp på 1970-tallet,
men det Jejune-instituttet er mest hyllet for i dag,
er alle de avanserte teknologiske produktene
og tjenestene de har brakt til den internasjonale markedsplassen.
Alle har blitt designet for å realisere de latente,
ubenyttede evnene menneskeheten besitter.
Disse inkluderer Minne til medier-senteret,
der man kan fremstille
og spille inn levende bilder fra ens aktive minne.
MINNE TIL MEDIER-SENTERET
Tidskameraet.
Ved hjelp av en tung kvartslinse,
lar dette radioniske kameraet fotografen
lage transtid-bilder av nær fortid.
TIDSKAMERAET
Vanntanke-stiftelsen,
vårt forskningssenter som er viet til å utforske
samspillet mellom mennesker og delfiner.
Alle disse mirakuløse produktene er en del av den globale visjonen
Octavio Coleman har viet livet sitt til.
Og nå for å presentere årets teknologiske vidunder:
vår grunnlegger, Octavio Coleman.
JEJUNE-INSTITUTTET GENERALFORSAMLING
Hei, mine venner.
Og velkommen. Hvordan går det med dere?
Veldig bra!
Velkommen til generalforsamlingen.
Vi hadde planlagt en stor åpning for dere.
Dere vet, fyrverkeri og dansende kameler.
Så tenkte jeg: "La meg heller gi dere 20 minutter av livene deres tilbake."
Jeg mener det.
Kan vi gjøre noe med lysene? Jeg ønsker å se ansiktene deres.
Flott, Jenny. Tusen takk skal du ha.
Ok. Hva er vår største frykt?
Den aller største. Som ligger dypt inne i oss.
Jeg skal si hva min er.
Å glemme hvem jeg er.
Min største frykt er at jeg en dag skal se meg i speilet
uten å gjenkjenne mannen som ser tilbake på meg.
Å vite at personen bak de øynene
ikke lenger er det "jeget" jeg en gang kjente.
Vitenskapen har fastslått at vi bare husker en hendelse én gang.
Visste dere det?
Neste gang vi husker den hendelsen,
husker vi faktisk minnet om den hendelsen.
Og gangen etter det husker vi minnet om det minnet.
Og så videre og så videre, helt til...
...slutten av livene våre, som en slags syk hviskelek,
så våre livs viktigste minner
blir intet annet enn skygger,
utvannet og forvridd av tidens forvrengte linse,
helt til vi står alene og tenker:
"Hvor ble jeg av?
Hva har jeg blitt?
Hvem er jeg?
Klarer jeg fortsatt å huske det?"
Vel...
...ikke nå lenger, mine venner. Ikke nå lenger.
Clara har en løsning.
Takket være den utrolige hjernen til denne forbløffende unge damen,
vil vi aldri glemme hvem vi er igjen.
Nå trenger jeg en frivillig
til demonstrasjonen.
Veldig mange har lyst! Hvem skal jeg velge?
La meg se.
La meg se, la meg se. Og...
Velg meg.
Janice, akkurat den jeg håpet på!
Mine damer og herrer, gi henne en stor applaus!
Heia Janice!
Mine damer og herrer, ta vel imot den dristige Janice.
Hallo.
VENTER PÅ SIGNAL
-Tror du det vil gå bra? -Aner ikke.
Herregud. Det må være slik foreldre føler seg hele tiden,
for det eneste jeg tenker, er: "Ikke skjem meg ut."
Jeg spør deg med en gang, Janice.
Hva fikk deg til å rive av lappen fra det flyvebladet,
som nå har ledet deg til dette øyeblikket?
Hva var du på jakt etter?
Vel, jeg... Jeg vet ikke. Jeg har vel forsøkt å prøve ut nye ting,
og jeg så flyvebladet om et gravitasjonsfritt danselokale.
Jeg visste ikke hva det var, så jeg ville prøve det.
Beklager at jeg lurte deg.
Men kanskje jeg klarer å løfte beina dine opp fra bakken i dag allikevel.
Håper du spanderer en drink på meg først.
Det var morsomt.
I.D.E.E.N.
Janice, har du noensinne opplevd virtuell virkelighet?
Virtuell...
Vel, Lev og jeg, mannen min, tok en gang metakvalon ved et uhell
på 80-tallet under en av firmafestene hans. Det var interessant.
Vel, det var et lykketreff.
Men det jeg skal vise deg nå, og da samtidig aksjonærene våre,
er en ny versjon av noe Clara oppfant
rett før hun forsvant. Hun kalte oppfinnelsen "I.D.E.E.N.",
og hun trodde den ville forandre verden.
Og jeg er veldig stolt av at Jejune-instituttet
er hovedfinansiøren til denne prototypen,
som vi håper å kunne lansere i overskuelig fremtid.
Istedenfor at jeg forteller deg om den,
kan den heller vise deg hva den gjør.
Ok.
Greit, gi meg et øyeblikk.
-Jøye meg. -Bare hold deg rolig.
Ok.
Og rekk opp hånden hvis du føler deg dårlig.
Vel, Janice. Jeg registrerer
at nett-tilstedeværelsen din er full av bilder og hendelser,
og ingen har mer innhold enn én spesifikk dag.
Kan du vennligst fortelle publikum
hvilken dag det er?
Min nett... Du mener Facebook-siden sønnen min lagde til meg?
Hva, mener du... Mener du bryllupsdagen min?
Han lagde til og med en DVD av albumet vårt,
så jeg kunne se på bildene på TV.
En dag du håper du aldri vil glemme, som endret livet ditt for alltid.
Vel, hva om jeg fortalte deg at du kunne kaste den DVD-en,
og gjenoppleve dagen fremfor å se på den?
-Dette er... -Forbløffende.
...så ekte.
Utforsk. Vær tapper, Janice.
Rebecca, hold deg unna Martin. Han er et svin.
Hei!
Kjolen din er aldeles nydelig.
Dette er mye rarere enn metakvalon-festen.
Så mange venner.
Vi hadde så mange venner.
Og alle tok med seg gaver.
Jeg husker ikke gavene engang.
Jeg husker knapt menneskene.
Faren min!
Hei, pappa.
Du får gjenoppleve fortiden din.
-Det er mitt aller verste mareritt. -Ja. Mitt også, mener jeg.
Kanskje noe for folk med gode minner.
Hvilken dag ville du ha valgt?
Jeg tror de trenger bilder, og jeg har ingen.
Der er han.
Der er min utkårede.
Så utrolig kjekk du var.
Det er du ennå, min venn. Det er du ennå.
-Octavio? -Jeg er her, Janice. Jeg er her.
-Hvor er jeg? -Du... Du er her.
Nei, jeg mener meg. Jeg mener... Jeg mener meg i bryllupet.
-Jeg forstår ikke. -Det vet jeg, men det vil du gjøre.
Du skal få være litt alene.
Når jeg forlater deg,
vil jeg at du skal ta tre skritt tilbake og se til høyre.
Skjermen er avslått. Opplevelsene dine er private nå.
Bli kjent med deg selv igjen, Janice. Vi er her når du er ferdig.
Én, to, tre.
Det er meg.
Hva ville du ha sagt til ditt yngre jeg hvis du hadde hatt muligheten?
Hva ville ditt yngre jeg ha sagt til deg?
Vær modig, Janice. La sinnet ditt være fritt.
Hei.
Å, dette er rart.
Husker du meg?
Jeg...
Jeg tenker ikke på deg, den jeg pleide å være.
Dette er en god dag.
Dette er en veldig god dag.
Å nei. Hvor er forlovelsesringen?
Den hektet seg fast i alt, så jeg la den i undertøysskuffen min.
Den ligger i en eske. Slapp av, den er trygg.
Lev er en god mann.
Lev er en vidunderlig mann.
-Han er min beste venn. -Vel, jeg har gode nyheter.
Han forblir slik.
Ikke misforstå. Enkelte år er han din verste fiende.
Han knuser hjertet ditt en gang.
Men han hjelper deg å sette det sammen igjen.
Så får du bruke det mot ham når du vil,
noe som kan være nyttig.
Får jeg stille deg et spørsmål?
Er du lykkelig?
Det jeg mener, er vel...
...når jeg blir eldre...
...er jeg lykkelig?
Ja.
-Du er lykkelig, ja. -Å, så bra.
Og gjør jeg noe av det jeg vurderer å gjøre?
Blir jeg engelsklærer eller barnepsykolog?
Fullfører jeg overhodet studiene?
Vel, nei.
Ingenting?
Hva driver jeg med?
Holder jeg i det minste løftet mitt?
Hvilket løfte?
Du...
Du sa at uansett hvor mye kjærlighet det var mellom meg og Lev...
...så ville du aldri glemme hvor godt du likte å være alene.
Ikke sant? Å ta lange kjøreturer inn i ørkenen uten grunn.
Å ta med oss selv på date.
Og fortelle Lev alt som er viktig,
men holde et par hemmeligheter for oss selv.
Ja.
Å flørte uten frykt.
Vel...
Jeg gjorde et par av de tingene en stund.
Så...
...begynte jeg å gjøre mesteparten av dem med Lev, og...
...vi storkoste oss.
Å, jeg blir...
-Bare glem det. -Hva da? Hva da?
Nei, det er ingenting. Du gjorde sikkert ditt beste.
Hva skal det bety?
Vel...
Jeg antar at jeg...
...gir etter.
-Jeg blir en pyse. -Hva? Nei!
Nei, du blir en kone og mor!
Du gjør alt det er meningen at du skal gjøre!
Som hva da? Å oppfylle løfter til alle bortsett fra meg selv?
Nei, det er ikke slik.
Når gjorde du noe sist, hva som helst,
fordi du ville det?
-Jeg gjør dette nå! -Før det.
Når forlot du din trygge sone sist?
Ekteskap er ingen trygg sone. Det er et konstant eventyr.
Pisspreik.
Ikke våg å snakke til meg slik!
Du er ikke moren min!
Nei, jeg er deg, med en del livserfaring,
med arr fra å ha gått side om side med noen i alle disse årene,
noe som er jævlig mye vanskeligere
enn å kjøre inn i ørkenen uten grunn.
Å kjøre vekk er lett. Å bli værende er vanskelig.
Å bli værende når huden blir rynkete og lommeboken slunken,
når barna blir voksne og flytter ut, når folk blir syke.
Ikke fortell meg at jeg brøt løftet mitt. Jeg glemte det ikke.
Jeg forandret meg. Jeg ble voksen. Og enda godt jeg gjorde det!
Enda godt!
Du vet ikke engang hvordan du spiller av en DVD.
Hva? Hva snakker du...
Hvordan vet du egentlig det?
Du må trykke på "source"-knappen.
Jeg vet hvilken knapp jeg skal trykke på! Jeg finner den aldri.
Bildet av firkanten med den lille pilen!
Jeg forstår ikke noe av dette.
Jeg vet du ikke gjør det, og jeg er flau over å være deg!
Unnskyld.
Det var ikke snilt gjort.
Hadde du bare hørt på meg, ville vi ikke ha vært i denne knipen.
Jeg er ikke i en knipe!
Du lempet alt over på en annen hele livet, og hva skal du gjøre nå?
Jeg prøver å finne det ut.
Ved å løpe rundt med en gjeng hipstere
som himler med øynene bak ryggen din?
Nei! Nei, de syns jeg gjør en god jobb!
De prøver bare å være snille. De syns du er dum.
-Nei! Nei! -Og det gjør jeg også.
Nei! Nei! Nei!
Nei!
PRIVATMODUS
-Jeg liker ikke dette. -Hun har det bra.
Det er et triks. Som tegnefilmen i klubbhuset, husker du det?
Ja, jeg husker det.
-Nei! Nei! -Unnskyld.
Nei! Det er ikke sant!
Jeg nekter å høre på deg! Du er ikke ekte!
Jeg nekter å høre på deg!
Janice, mine damer og herrer. Gi henne en applaus!
Tusen takk! Tusen takk!
Tusen takk, tusen takk, tusen takk.
Ser dere det? Ser dere hva Clara er i stand til?
Det er bare med Jejune-instituttets hjelp
og våre store ressurser
at Claras fulle potensial virkelig kan realiseres. Derfor...
Skjerp dere, Jejune!
Ikke vær redde.
Dette er Annetsteds-foreningen.
Jeg er kommandant 14.
Fy flate.
Vi er her for å vekke dere fra forbannelsen hans.
Hold dere i ro, alle sammen.
Ikke vær blinde for ondskapen som står foran dere!
Clara må være fri, så hun kan spre skjønnheten sin
uten det onde Jejune-instituttets korrumpering.
Ikke vær redde. Jeg har gitt dere alt dere trenger for å beskytte dere.
Se under setene deres.
Lenge leve Octavio! Og lenge leve Jejune-instituttet!
Jeg trenger litt frisk luft!
-Jeg trenger litt frisk luft! -Kom igjen.
Simone!
SCENEINNGANG
Jeg må bare få igjen pusten. Bare få igjen pusten.
Går det bra med deg? Hva viste de deg der oppe?
Ingenting. Jeg så ingenting.
Kan jeg hjelpe deg? Gjøre noe?
-Jeg har det bra! -Ok. Unnskyld.
-Jeg trenger ikke hjelp av noen. -Helvete! Den er låst!
Hva med Fredwynn?
Alt foregår inne. Han er fortsatt med i leken.
Tapte vi nettopp?
Nei.
Jeg sa jo at det ikke går an å vinne eller tape her.
Hele denne leken er rent tidsfordriv.
Fredwynn! Så godt å se deg!
Hva skjedde? Hvor har du vært?
Det var rett under oss hele tiden.
Instituttet og Annetsteds-foreningen er ikke rivaler.
De samarbeider.
De prøver bare å forvirre oss med lek og moro.
Det føles som man har frihet, men man er på skinner. Selv nå.
Selv nå er vi på skinner.
Hva betyr det? Vi er i en bakgate.
Åpne øynene dine, Peter! Alle sammen!
Se, til og med denne mursteinen. Den sitter løst.
-Under den ligger en hundefløyte. -Han har funnet fløyta.
-Kult. Hva skal man gjøre med den? -Den er til den blå bussen.
Hvilken blå buss?
De som valgte Jejune, blir hentet av en safrangul buss,
men begge ender opp på samme sted... til slutt.
-Dette er galskap. -Nei, det er ingenting. Se opp.
Men prøv å unngå papirkutt.
For fra himmelen faller det nå ned tusen flyveblader
om Jejunes neste arrangement.
-Hvordan vet du alt dette? -Fordi jeg har kveldens manus.
Nøkkelen ligger her, og jeg vet det.
Jeg foreslår at vi drar til kafeen umiddelbart...
Beklager, Fredwynn, men jeg må dra hjem.
Det er sent. Jeg må dra. Det har vært en lang dag.
Ja, vi bør gi oss for kvelden.
Hva om vi møtes på kafeen i morgen klokken 19.00?
Hører dere hva jeg sier?
Dette er viktig! Morgendagen er en hel dag unna!
Noen av oss har hatt en veldig slitsom kveld.
Noen av oss?
Som meg. Vil dere vite hva jeg har vært gjennom?
Fredwynn, kan vi la være å gjøre dette akkurat nå?
Ok.
Greit.
Det gir meg tid til å bearbeide dette.
Jeg returnerer med en koherent angrepsplan.
Trenger Janice hvile, så gjør hun det.
Tusen takk skal du ha. Ja, eldre trenger hvile.
Vi ses i morgen, alle sammen.
Forresten... Jeg tror du ba om denne.
Fra Octavios jakke.
Bare hyggelig.
Tusen takk, tusen takk, tusen takk.
Nå, hvis det er greit for dere...
...skal den lille gamle damen vakle hjem.
Janice.
Adjø.
Lev?
Jeg er hjemme igjen.
Jøye meg, for en dag.
Først syklet vi på en stor rund sykkelgreie,
og så koblet de meg opp til en virtuell virkelighet-greie.
Jeg tuller ikke. Du var der.
Vel, du var ikke der, men jeg så deg.
Det er så godt å være hjemme.
-Hei, Meredith. -Hei.
Tusen takk for at du ble her så lenge.
-Hvordan har han det? -Han har hatt en god dag.
Godt du fikk kommet deg ut av huset.
Du må gjøre det oftere.
Jeg visste ikke at jeg skulle være ute så lenge.
Denne leken er helt vill.
Men du liker den.
Den er et eventyr, det er sikkert og visst.
Han ville blitt glad på dine vegne.
God natt. Vi ses i morgen.
Å, føttene mine.
Føttene mine.
Jeg har savnet deg.
Jeg gledet meg til å komme hjem
og fortelle deg om alt som har skjedd i dag.
Å, skulle ønske du hadde blitt med.
Hva snakker jeg om? Du ville ha hatet hvert minutt.
Hele greia er så bisarr.
Og lagkameratene mine er...
...veldig...
...unike mennesker.
De er snille, men de behandler meg som om jeg er inkompetent.
Har jeg ikke levd på denne planeten de siste 70 årene?
De skjønner ikke hvordan tid fungerer.
Men det vil de gjøre.