Vores helte.
En broget blanding rejsende,
der kryber ind i pyramider i lommelygtens skær.
Forestil dig, at de mennesker er dig...
der farer af sted mod en flygtig, men dybere sandhed.
Med den sandhed følger risiko og fare.
Er det virkelig kun en leg?
Eller har det udviklet sig til noget andet?
-Clara er virkelig. -Det ved vi faktisk ikke.
Vi ved kun, at vægmalerierne er ægte.
Nogen har malet dem.
-Sikkert Clara. -Muligvis Clara.
Hvis hun gjorde det, så er hun virkelig og savnet.
Kan vi ikke bare for en gangs skyld tro på det?
Hvis det er sandt, kan Clara være i fare.
Så er hun omkring 40 år.
Her. Det er for 20 år siden.
Hvis det er hende, var hun teenager, så nu er hun sidst i trediverne.
Hvis man vil finde en kunstner, følger man kunsten.
Jeg er ikke lige så troende,
som min høje og arbejdsløse ven her,
men hvis Clara er virkelig, vil hendes vægmalerier føre os til hende.
Det er proveniens.
Så vi følger arbejdet tilbage til begyndelsen
og finder ud af mest muligt
om personen, der malede dem.
Hvis det er Clara, og hun er virkelig, har hun et efternavn,
kan vi finde ud af det og starte der.
Eller vi kan spille ligesom alle andre. Det ville være rart.
I er alle sammen på vildspor.
Det handler ikke om en fiktiv pige,
som blev hyldet ind i en sort frakke
og bortført til et tårn. I lyder latterlige.
Det handler om en international konspiration,
der skal kontrollere vores opførsel.
Et selskab.
Det er det, de ikke vil have, at vi finder.
Vi må tage tilbage til alle stederne,
som har været med i spillet, og forbinde dem.
Vi må spore dem tilbage til en fælles økonomisk kilde,
afsløre dem og afslutte det her.
Vi må lede efter Clara.
Kom nu.
Clara sagde: "Jeg er dig."
Hvad, hvis du var savnet?
Hvad, hvis du var savnet? Dig?
Hvad, hvis jeg var savnet? Ville nogen leder efter mig? Sikkert ikke.
En af mine mest nedtrykkende tanker er, hvis der skete mig noget,
hvis jeg gled i badet eller fik sushi galt i halsen,
ville det tage flere uger, måske måneder,
før nogen vidste, jeg var død.
Så hvis Clara er mig, som hun sagde,
så har hun brug for, at nogen leder efter hende.
Ja.
Vi gør begge dele.
Peter og jeg finder vandfaldet, og I to...
-Nej. -Nej?
-Gør vi ikke begge dele? -Jeg arbejder ikke med ham.
Hun mener mig.
Jeg ved, at I er uvenner, men kan vi ikke...
Han gjorde noget forfærdeligt.
-Det var ikke så slemt. -Jo. Jeg kan ikke arbejde med ham.
Jeg ved, at I gennemgår jeres lille ting,
men måske kunne I bare...
-Jeg går med Fredwynn. -Hvad?
-Tak. -Ja.
Men Clara er så vigtig for dig.
Ja, det er hun.
Men jeg vil tilbringe noget tid med Fredwynn.
-Og jeg med Janice. -Ja.
Omsider.
-Omsider. -Det bliver sjovt.
-Det bliver herligt. -Så herligt.
Det bliver en rigtig sjov dag.
"Halløj, kæmpende. Stryg jeres rober og gør jer klar til skoven.
Claras sandhed bliver afsløret i aften."
I aften?
Du godeste. Det er spillets sidste dag.
De ved det.
De ved, at vi er ved at afsløre dem.
Vi har ikke meget tid.
Efter i aften vil alt være pakket, opløst,
sporet visket ud. Som et magisk tivoli vil alt forsvinde for evigt.
Vi må finde troldmanden bag tæppet.
Vi må finde Clara.
Ved alt, der er helligt,
kald det, hvad I vil, men vi må handle nu.
Morgenmaden kan vente. Blåt hold, aktiver!
Du godeste. Fredwynn!
-Fantastisk hus du har, Fredwynn. -Tak.
-Ja. -Du kan sidde her.
Jeg må have noget brændstof, før vi går i gang.
Jeg har arbejdet på det her dag og nat siden min introduktion.
Det er en gennemgang af alle steder, vi har været,
siden spillet startede.
Det er et stort arbejde, Fredwynn.
Den nat, jeg tilbragte i Claras såkaldte hus,
tænkte jeg på alle pengene, som de bruger på spillet.
Se alle de her steder. Pop-up-butikker, teatre, museer.
Hvor mange penge koster det at sikre alle de steder?
Claras hus alene koster en halv million dollars.
Ja, med ildskrift og vægmalerier.
Jeg har set på, hvem der har ejet huset.
Det er skuffeselskaber og blindgyder.
Hvis vi kunne finde noget, der forbinder alle de ting, et navn...
Hvis vi finder et navn, finder vi hjernen bag.
Vi kunne finde Clara.
Hvis der er en Clara.
Det tror jeg, der er.
Det ved jeg godt.
Før vi går videre, er der noget, du skal vide.
Hvis du beslutter at hjælpe mig...
er der fare på færde.
Der er mørke.
De folk, der skabte spillet,
kan måske ikke lide, at vi kommer så tæt på
og stiller spørgsmål, især ikke alle de rigtige spørgsmål.
-Er det i orden? -Jeg er klar.
Der er risici.
Tortur, lemlæstelse,
død.
Og det er virkeligt.
De kan waterboarde mig, men jeg vil kæmpe imod.
De kan sætte elektroder til mine testikler
og blive ved, så længe de lyster, men jeg vil kæmpe imod.
Jeg vil stikke to fingre op i deres næsebor
og rive alt, de har i deres hjerner, ud.
Så jeg vil være optaget af
at beskytte mig selv, så jeg kan ikke garantere din sikkerhed.
Undskyld, jeg ved ikke, om du laver sjov.
Her lærte Peter og jeg om Andetstedsforbundet
og kommandør 14.
Det gamle Schmidt's-skilt er her stadig.
Har du været her før?
Jeg kan ikke huske, at her var et vægmaleri af et vandfald.
-Lad os spørge. Kom. -Janice, jeg...
Jeg er ked af det...
med din mand.
Jeg fik ikke mulighed for at sige det før, så...
Jeg ved godt, vi ikke er nære venner,
men hvis du vil tale om det...
Tak. Det værdsætter jeg.
Men jeg er bare midt i det.
Jeg ved ikke, hvad jeg ville sige. Lad os spille spillet.
-Okay. -Du går først.
Der er intet at se her. Alt er blevet fjernet.
Vi er her angående det her vægmaleri af et vandfald,
som var udenfor. Kan du huske det?
Vandfald? Det ved jeg ikke noget om.
Beklager.
Pis.
Janice?
Truslen Janice? Det er mig!
Boris! Boris Dabrowski!
-Kender du ham? -Jeg kender ham.
Jeg kender ham.
Boris!
Hold fast, det er længe siden.
-Ja, mon ikke. -Ja.
-Hvad hedder du, min skønne? -Rolig nu, Boris.
Hvor kender I hinanden fra?
Janice var en djærv feminist i sin tid.
Hun debatterede ligestillingsloven,
protesterede mod politivold ved rådhuset
og deltog i poetry slams hele natten.
Det skete kun en gang.
Du kan se mig Obsidianet for mit indre blik
Fanger dig i et tidsrum
Den løveagtige kamp Af vores søsterskab
-Janice. -Ja.
Boris. Åh, Boris.
Sæt dig lige her.
Du har været i Philly længe, sikkert lige her i denne bygning.
Genkender du nogle af de her vægmalerier?
-Min hukommelse er ikke så god mere. -Hvis er det?
Måske bliver den bedre, hvis du giver mig et lille kys.
Nej da.
Boris, for pokker, det skete ikke dengang,
og det vil virkelig ikke ske nu.
Hvad mener du med det? Det skete da dengang!
Det skete bestemt ikke...
Bartender, kan vi få tre tequilaer lige nu?
Her, behold byttepengene.
Okay, så bunder vi.
Boris... du står i gæld til mig.
For shottet eller knaldet?
Begge dele.
Nej.
Vent, det genkender jeg.
Det er ude i Norris ved de gamle lejlighedskomplekser.
-Jeg ved, hvor det er. -Ja. Tak!
Tak, tak! Du er den bedste!
Nej, du var ikke den bedste. Ikke engang tæt på!
-Det var her, det hele startede. -Det er væk.
Her fortalte han mig, at jeg var noget særligt.
Fredwynn.
HJÆLP HENDE
Ikke også dig, Butik med smukke ting!
-De skjuler deres spor. -De tager det fra os.
Det var... magisk.
Det var her, jeg mødte Simone. Der spillede en sang.
"Lunar Rhapsody," Dr. Samuel Hoffman.
Hun forskrækkede mig lige derovre.
Det gør hun stadig. På en god måde, men...
Jeg vil give dig et godt råd.
Hvis hun giver dig sit hjerte, så overskriv det ikke med magisk tusch.
Det er et specifikt råd.
Koncentrer dig. Vi har ikke meget tid.
Okay.
Bigfoot kom herfra.
Vi dansede i det her område. Den bedste aften i mit liv.
Det var sikkert magisk. Koncentrer dig!
Okay.
Den seje telefon er væk.
Den er væk! De stillede den her i stedet.
TELEFON
Hej, kommandør 14.
Det var bare for sjov.
Drop dine små lege. Vi har en mission.
-Du må ikke forsinke mig. -Du kan være udfordrende.
Undskyld, hvis jeg udfordrer dig,
men mens du piller ved telefonen...
-Slip telefonen, Fredwynn. -Vi overvåger jer.
Vi er overalt.
Vend tilbage til legen, som I fik besked på. Nu!
Der er noget galt.
-Hvad mener du? -Det er ikke færdigt.
Claras ting, som vi har set,
har været nemme at identificere, som vandfaldet og vinduet.
Det her er halvdelen af noget.
Måske er den anden halvdel væk,
fordi den blev malet over.
Vi må se, hvor der blevet malet,
om man kan fjerne den, og der underneden er... Hvad?
Nej, Janice. Det er alt, der har været.
Okay, det kan jeg se.
Vi overser noget.
Det er her.
Berthe.
Mon chéri.
Jeg kan ikke løse det her.
Jo, selvfølgelig.
Når jeg maler mig selv, der ser ud af vinduet,
som jeg har gjort mange gange, hvad laver jeg så?
Du...
maler...
udenfor...
indefra.
Tampen brænder, min pige.
Vi skal derhen.
-Ja? -Hallo.
Vi er fra Andetstedsforbundets historiske afdeling.
Godt forsøg, skattepige. Det findes ikke.
Vi er nye.
Hej. Jeg er Janice Foster, grundlægger og direktør.
Ja. Vi tror, at du er et vartegn.
-Mig? -Ja...
Nej, lejligheden.
Hvis vores optegnelser er rigtige,
kan der være et stort legat involveret.
Må vi komme ind og se os omkring?
Så skal jeg se legitimation.
Ja, selvfølgelig. Det er meget fornuftigt.
Man ved aldrig, hvem folk er. Tilfældige folk fra gaden.
Farlige tider.
Du hedder ikke tilfældigvis Clara, vel?
Det tror jeg ikke.
-Okay. -Kom indenfor.
Mange tak.
I får dem tilbage, når I går.
Det er godt at høre.
Hold da op.
Hyggeligt.
Bare... meget smagfuldt.
Man kan ikke finde den slags...
Hvor længe har du boet her?
37 år.
Men jeg boede nede ad gangen med min mand indtil 1993.
Han var viceværten.
Javel.
Okay.
De er godt at vide.
Det her tapet...
-Satte du det op? -Det er smukt.
Det er så smukt.
Tak.
Lad være! Det er brandfarligt.
Vi limer det på igen, så er du i sikkerhed fra... brand.
Okay.
En drage.
Den er smuk.
Ved du, hvem der boede her før dig?
-Var det en ung kvinde? -Det ved jeg ikke.
Men jeg har alle min mands gamle kontrakter.
Det tror jeg gerne.
Jeg kom her med Janice.
På Jejune-dag.
Det museum er nøglen.
Stedet eksisterede allerede, så det er umuligt...
Dem, der lavede spillet, kan ikke udslette det som de andre steder.
Det er lukket i dag, men der er et spor indenfor.
Okay, hvad gør vi? Hvad er planen?
Fredwynn.
-Kommer han? -Vent, vent.
Okay. Nu.
Løb.
-Det er indbrud. -Ingen tvinger dig til at være her.
Jeg går ind i mit hukommelsespalads og ser, om jeg har overset noget.
-Lær mig at gå ind i mit. -Ja, måske senere.
-Du lærte Janice at gå ind i sit. -Der var et spor.
-Måske var der et spor i mit. -Du har aldrig været her!
Hvis du lader mig hjælpe dig... Vi er to.
Jeg har ikke en velgørende hukommelsespaladsforening.
Hold op. Hvis du vil hjælpe,
så find noget, der kan stabilisere mit blodsukker.
Bad du mig lige om at hente en snack?
Fredwynn. Se på mig. Jeg er din holdkammerat. Fredwynn.
Rolig.
Fredwynn. Bad du mig lige om at hente mad? Jeg er ikke...
FRUGT OG GRØNT
Jeg er ikke idiot. Jeg er stille.
Elendig holdkammerat.
Man skal samarbejde.
Man skal samarbejde i "Andetstedsforbundet".
Man skal samarbejde i "Andetsteds".
Vil du have en snack? Her. Tag din snack, Fredwynn.
Elendig holdkammerat, Fredwynn!
Clara.
Det handler ikke om dig. Du er ikke virkelig.
Hold op med at infiltrere min hjerne.
Hvor?
Hvor? Hvor?
Hvor? Hvor? Hvor?
Hvor?
Du er ikke virkelig.
Hvor?
Hvor? Hvor?
Hvor? Hvor? Hvor?
-Vis mig det. Hvor? Hvor? -Fredwynn. Fredwynn!
Fredwynn, du flipper ud.
Hør her.
Du er her. Det er okay.
Hun ville have, jeg så det, men jeg ved ikke hvorfor.
-Hvem ville have, du så det? -Clara!
-Så du hende? -Der er noget her!
-Okay. -Men jeg ved ikke hvor!
-Fredwynn, slap af. -Clara, hvor?
-Det er okay. -Hvor? Hvor? Hvor?
-Fredwynn. -Jeg ved det!
Ja.
Jeg tager aldrig fejl!
Det er okay.
-Jeg tager aldrig fejl. -Nej.
-Du tager aldrig fejl. -Det er her.
Det ved jeg godt.
Det hjalp.
Det er en legetøjsappelsin, så du kan være passiv-aggressiv.
Jeg har det ikke sådan mere.
Du må stadig få den til minde om den dag.
Hvad er det her?
Det logo var på nøglekæden til introduktionen.
Fredwynn.
Nej.
Og... på telefonboksen.
De samme folk lavede alle de her produkter.
De produkter er forbundet til alle stederne i spillet.
Det er Bender Elmore.
De laver produkter, videnskabelig forskning og teknologi.
Sådan kunne de få alle stederne i spillet,
fordi de ejer dem.
Den, der skabte spillet, arbejder for Bender Elmore.
Ja.
Du vidste noget. Hvorfor vidste du noget?
De ejer også mit firma.
Kom. Vi må ind hos din tidligere arbejdsgiver,
få adgang til computersystemet og få et navn.
Det går ikke. De tog min tilladelse.
Det er vores Ethan Hunt-øjeblik.
Du er Ethan, og jeg er Hunt.
-Vi er et hold, ikke? -Jo.
-Ja. -Okay, et hold.
Medmindre du vil være Hunt, men du er mere Ethan.
-Ja. -Det er lige fedt.
Selv hvis vi kom ind, hvilket vi ikke gør,
var jeg på et lavt niveau med adgang til playlister.
Sæt mig foran en computer, så ordner jeg det.
-Ordner du det? -Peter, jeg ordner det.
Okay.
Fredwynn.
Det er bare Lupito. Vores Lyft-chauffør.
Jeg har aldrig set så mange papirer i hele mit liv.
Nej.
De er fra efter -2001.
Jeg har '97-'99.
-Det lyder lovende. -Ja.
Du var helt fantastisk i dag.
På baren, hvor du smigrede fulderikken,
og så her,
hvor du charmerede bukserne af Martin Scorseses mor.
Mennesker er mennesker. Man skal bare tale til dem.
Jeg ved ikke. Jeg er bange for, at de vil...
Se dig? Dømme dig?
Ja. Og ja.
Simone, lyt til mig.
Vær dig selv med dine smilehuller
og dine lange ben, for guds skyld.
Hvis nogen har et problem med det, kan de komme og tale med mig.
Tak.
Jeg har på fornemmelsen, at du var en hård banan, Janice.
Jeg ved ikke.
Måske var jeg det.
Eller måske er jeg ved at blive en.
God pige.
Vent.
Juli 1999. Er det datoen på billedet?
-Ja. -Du godeste!
Personen i lejekontrakten var her, da vægmaleriet blev malet.
-Det står bagest. -Det ved jeg godt.
Hvilken vej er bagest? Øjeblik.
"Clara Torres."
Vi har et navn.
Hun boede her.
Hun var virkelig.
Hej, Peter.
Surt med din opsigelse.
Hej. Hvordan går det? Godt. Tak. Godt.
Jeg er her, fordi det er min kollegas fødselsdag.
-Det er derfor, jeg er her. -Virkelig? Hvem?
Hvem?
-Hvad? Sagde du "hvem"? -Hvem er din ven?
Personens navn?
-John. -I regnskabsafdelingen?
Ja, der arbejder han nu.
Han begyndte i postrummet og arbejdede sig op.
Jeg husker den dag, han fik jobbet. "Godt gået, Johnny."
-John Honig? -Johnny Honig.
-I regnskabsafdelingen nu. -Han har fødselsdag om tre måneder.
Kommer jeg for tidligt?
Du er her for at hente dine ting.
-Vi er ikke... -Peters livscoach, Leslie Hunt.
Som Peters mentor
vil jeg sikre mig, han er fokuseret, overholder sine deadlines
og undgår forræderiske tvivlpile og skamtunneller.
-Peters fyring... -Jeg sagde op.
...har frembragt...
meget uønsket frygt.
Ja.
Og denne øvelse
er afgørende for hans velbefindende.
Menneske til menneske, han har brug for det her.
Jeg har brug for det.
BENDER ELMORES AFDELING
-Fem minutter. -Tak.
Tak. Mange tak, Leslie.
Jeg troede ikke, det var muligt at have nul fodaftryk
på Internettet, men den her pige er slettet.
Det hjælper ikke, at den lokale avis aldrig blev digitaliseret.
Ja.
Mikrofilmmaskine.
Det her kan jeg.
Jeg hjalp min søn Ben med så mange opgaver.
Det gjorde min mor også.
Det gør mødre.
Alle andre gør sig klar til en sjov finale,
mens vi bliver til detektivholdet.
-Hvorfor er det vigtigt? -Mener du eksistentielt?
Nej, for dig.
Jo...
Clara havde det svært.
Verden var et fjendtligt sted for hende, så...
Jeg aner ikke, hvordan det er.
Jeg har det. September 2000.
Det er et år efter vægmalerierne.
Der står: "Clara Torres, 19,
blev meldt savnet, efter hun forsvandt fra sin lejlighed
den 3. september om aftenen.
En forbrydelse er ikke udelukket,
for naboer så en kvinde indhyllet i sort."
"Hun har tidligere været indlagt,
så Clara Torres kan være til fare for sig selv."
Pis, Clara havde problemer.
-Det kan ske for enhver. -Vi må finde hospitalet.
Måske kan en af lægerne huske hende.
-Lokale psykiatriske institutioner. -Jeg ved, hvor hun var.
Hvor?
De tog hende til Hawkton.
Kom nu, Fredwynn. Det her er dit store øjeblik.
Okay.
Knæk den her. Du kan godt.
Jeg kan kun få adgang til folks playlister.
Jeg sagde jo, det ville ske.
Du sagde, at du ville ordne det.
Sikkerheden er mere avanceret end forventet. Jeg må have mere tid.
Kan du lide musik?
Hej.
Nej, egentlig ikke.
Du burde tjekke min playliste.
Måske skifter du mening.
Hvad laver du?
Ikke noget. Undskyld.
Fredwynn, gå tilbage til forsiden over playlister.
-Hvad? -Den...
Må jeg...? Undskyld, må jeg have lov?
Ja. Ja, jeg tror, det kan virke.
De sange spillede i Butikken med smukke ting.
10.491 folk har spillet den i sidste uge.
Hvilken sang dansede vi til med Bigfoot?
"Play that Beat Mr. DJ." G.L.O.B.E. og Whiz Kid.
-Tænk, at du kan huske det. -Jeg kan huske alt.
Okay.
Ja. Jeg tror, jeg har fat i noget her.
Det her spil har haft et meget unikt soundtrack.
Den, der lavede playlisten, brugte dette software,
ikke så sært, hvis de ejer firmaet.
Godt. Prøv Isaac Hayes, "Run Fay Run."
Rør museum, dag to.
Ja. Hvad spillede de på baren i Fiskeby?
Det ved jeg ikke. Jeg var der ikke.
Det var en romantisk duet. Kender du den sang?
-Syng noget af den. -Jeg synger ikke, Fredwynn.
Kom nu, giv mig noget at gå efter.
Men ikke for højt.
Jeg troede aldrig
At ordene
Ordene
Jeg ved, at jeg elsker dig
Jeg savner din berøring
Hey
Genforenet, og det føles
"Reunited," Peaches & Herb.
Ja. Vi gjorde det.
Jeg får IP-adressen
fra sidste gang, nogen fik adgang til playlisten.
Godt.
Jeg sagde jo, jeg ville ordne det. Hvad har du at sige?
Vagter.
Fredwynn, vi skal...
-Dav, makker. -Dav.
Hej.
Jeg vil stille dig et par spørgsmål.
-Mig? -Sid ned og slap af.
Nej.
-Vil du slappe af og sidde ned? -Jeg har det fint.
Jeg vil nødig bruge elpistolen.
Nej, nej.
Er mit ansigt ok?
-Nej. -Nej?
Jeg kan ikke høre noget.
Jeg kan ikke høre noget! Hjælp mig. Jeg kan ikke høre...
Min arm! Min arm!
Det gør ondt! Det gør ondt i min arm!
Det er min dårlige arm.
-Hov! -Okay.
Der er ingen udvej. Fald ned.
Peter! Vi gjorde det!
Hør her.
IP-adressen er i en bygning
tæt på Olde Richmond i Hawkton.
-Fint. -Ja.
-Er du okay? -Nej.
Kom. På tre. En, to, tre.
Pis!
Okay.
-Er du okay? -Nej. Ikke engang tæt på okay.
Okay.
Jeg ville fortælle dig, det var imponerende.
Det ville jeg fortælle dig,
hvis du forbløder, før vi når frem.
-Okay. -Okay?
Ja. Jeg kan ikke høre, hvad du siger.
Du skal vide, det var imponerende!
Ja.
Hvis du forbløder, før vi når frem!
HAWKTON HOUSE LEJLIGHEDER TIL LEJE
Nogen må have bragt hende herhen.
Måske har de stadig journalerne.
I fitnesscentret, der har døgnåbent?
Jeg ved ikke.
Det er kun et par dage, indtil du får det bedre.
Jeg kan ikke holde op med at græde.
Måske er jeg bare træt.
Er jeg bare træt?
Jeg kommer tilbage i morgen.
Bare gå. Du skal ikke se mig sådan her.
-Du får det bedre. -Bare gå.
Janice? Hør, Janice.
-Er du okay? -Jeg har det fint.
-Vil du gå? -Nej, jeg har det fint.
Er du sikker?
Jeg har det fint.
Simone!
-Hej! -Du godeste. Er du okay?
-Han har det fint. Blodet er stivnet. -Jeg kunne ikke høre. Det går bedre.
-Hvad laver I her? -Clara Torres.
Hun var her, da det var et hospital. Nu er det det her.
Torres!
Ja, det er hendes efternavn. Og hun er virkelig.
-Ja! -Ja.
Vi fandt en lejlighed, hvor hun boede
med et af hendes vægmalerier inde og ude.
Vi fandt hendes fulde navn på lejekontrakten, en avisartikel...
Hun er forsvundet mindst en gang før,
og lå på hospitalet her.
Det plejede at være et psykiatrisk hospital.
Måske er der stadig journaler, eller nogen kan huske hende,
men siden der er et fitnesscenter,
hvor receptionen var,
tør jeg ikke håbe på noget.
Godt. Tak.
-Det her er utroligt. -Øjeblik.
Hvordan endte I her?
-Playlister. -I vil ikke tro det.
Vi sporede playlisterne af dem, der betale for spillet, hertil.
-Seriøst? -De er i en taglejlighed.
Jeg hackede bygningens vagtsystem og elevatorens adgangskode.
De overvåger os sikkert lige nu.
Vi fandt jer!
I kan ikke flygte!
Er du sikker på, du er okay?
Føler du dig levende?
Måske har jeg hjernerystelse.
Men jeg har det godt.
Det er for en god sag, ikke?
Jo.
Du ser godt ud.
Jeg mener... du ser hærget ud.
Som om du har været igennem noget værre lort.
Det er den sidste dag i spillet.
Tid til at tage nogle chancer, ikke?
Jo.
Forsigtig.
Vi må hellere gå...
Stille.
Lad os ringe til politiet.
Åh gud!
Vi har brug for jeres hjælp lige nu.
Dårlig nyhed, alle sammen. De har Clara.
Vi har brug for jeres hjælp lige nu.
Dårlig nyhed, alle sammen. De har Clara.
Vi har brug for jeres hjælp lige nu.
Dårlig nyhed, alle sammen. De har Clara.
Vi har brug for jeres hjælp lige nu.
Dårlig nyhed, alle sammen. De har Clara.
Vi har brug for jeres hjælp lige nu.