Våra hjältar.
En brokig skara orädda resenärer
krälande i pyramider under fackelsken.
Tänk dig, för ett ögonblick, att de här människorna är du...
...på frammarsch mot en gäckande, djupare sanning.
Den sanningen medför en risk. Den sanningen medför fara.
Är det här bara ett spel?
Eller har det utvecklats till nåt annat?
-Clara finns på riktigt. -Det vet vi inte.
Men muralmålningarna finns.
Nån har ju målat dem.
-Troligen Clara. -Kanske Clara, ja.
I så fall finns hon på riktigt, och är försvunnen.
Hörni, kan vi inte snälla ta det för vad det är?
Om det vi har hört är sant kan Clara vara riktigt illa ute.
Och hon skulle vara runt 40.
Det här är för 20 år sen.
Om hon var tonåring då och närmare 40 nu.
Om man vill hitta en konstnär ska man följa konsten.
Jag tror inte lika mycket
som min otäckt långe och sen nyligen arbetslöse vän här,
men om Clara finns kommer mural- målningarna att föra oss till henne.
Det är proveniens.
Alltså följer vi arbetet tillbaka i tiden
och tar reda på så mycket vi kan
om vem som nu har målat det.
Och om det är Clara och hon finns måste hon ha ett efternamn eller nåt,
och då hittar vi det och börjar där.
Eller så fortsätter vi spela som alla andra. Det vore fint.
Ni är fel ute, allihopa.
Det handlar inte om nån fiktiv tjej
som sveptes in i en lång svart kappa
och kidnappades till ett torn. Ni låter bara fåniga.
Det här är en internationell konspiration,
designad för att kontrollera vårt beteende.
Ett bolag.
Det är det de inte vill att vi jagar.
Vi måste tillbaka till alla platser
som har dykt upp i spelet, och hitta kopplingen.
Vi måste spåra dem tillbaka till nån gemensam finansiell källa,
avslöja dem, och få slut på det här.
Hörni, vi måste leta efter Clara.
Kom igen.
Clara sa: "Jag är du."
Tänk om du var försvunnen.
Tänk om du var det. - Du.
Tänk om jag var försvunnen. Skulle nån leta efter mig? Knappast.
Bland det sorgligaste jag har tänkt är att om nåt händer mig,
om jag halkade i duschen eller kvävdes av en bit sushi,
skulle det ta veckor eller kanske månader
innan nån märker att jag är borta.
Om nu Clara är jag, som hon sa,
behöver hon nån som bryr sig nog mycket för att leta efter henne.
Ja. Ja.
Då gör vi både och.
Peter och jag letar reda på vattenfallet, och ni två...
-Nej. Nej. -Inte?
-Ska vi inte göra både och? -Jag vill inte jobba med honom.
Hon menar mig.
Jag vet att ni är arga på varandra...
Det han gjorde var hemskt.
-Så hemskt var det inte. -Det var hemskt. Jag vägrar.
Jag vet att ni har den grejen att jobba på,
men kan ni inte...
-Men jösses, jag följer med Fredwynn. -Va?
-Tack. -Ja.
Men Clara är ju så viktig för dig.
Ja. Det är hon.
Men... Ja, jag ska umgås lite med Fredwynn.
-Och jag med Janice. -Ja.
Det är på tiden.
-På tiden. -Det blir kul.
-Det blir toppen. -Verkligen.
Verkligen. Det kommer att bli en rolig dag.
"Lystring, soldater. Stryk era rockar och var redo för skogen.
Claras sanning ska avslöjas ikväll."
Ikväll?
Herregud. Det är spelets sista dag.
De vet.
De vet att vi är dem på spåren.
Vi har inte mycket tid.
Efter ikväll kommer allt att packas ihop och skingras.
Spåret försvinner. Likt ett magiskt tivoli kommer allt att försvinna.
Vi måste hitta trollkarlen bakom draperiet.
Vi måste hitta Clara.
För allt som är heligt.
Kalla det vad du vill, men vi måste agera nu.
Frukosten kan vänta. Blått team, aktivera!
Herregud. Fredwynn!
-Fredwynn, vilket fantastiskt hus. -Tack.
-Ja. -Du kan sätta dig här.
Jag måste fylla på bränsle innan vi sätter igång.
Jag har jobbat med det här varje dag och natt sen min introduktion.
Det är en översikt över alla platser vi har varit på
sen spelet började.
Det är...en massa jobb, Fredwynn.
Natten jag tillbringade i Claras så kallade hus
tänkte jag på alla pengar de lägger på spelet.
Kolla på alla platser: Popup-butiker, teatrar, museer.
Hur mycket kostar det att säkra alla de här platserna?
Bara Claras hus kostar en halv miljon dollar.
Ja, eldskriften och målningarna.
Jag har kollat fastighetsregistren.
Bara skalbolag och återvändsgränder.
Om vi kan hitta nånting som kopplar ihop allt, ett namn...
Då kan vi hitta hjärnan bakom allt.
Vi kan hitta Clara.
Om det finns nån Clara.
Jag tror det.
Jag vet.
Innan vi går vidare måste du förstå en sak.
Om du väljer att hjälpa mig med det här...
...finns det faror.
Ett mörker.
De som har skapat spelet
kanske inte tycker om att vi kommer så nära
och ställer en massa frågor, och särskilt inte rätt frågor.
-Är du okej med det? -Jag är nog redo.
Det finns risker.
Tortyr, lemlästning,
död.
Det är på riktigt.
De kan skendränka mig, Peter, men jag ska kämpa.
De kan fästa elektroder på mina testiklar
och hålla på så länge de vill, men jag ska kämpa emot.
Jag ska köra upp två fingrar i deras näsborrar
och slita ut allt de har i sina hjärnor.
Därför kommer jag att vara upptagen med
att skydda mig själv, och kan inte garantera din säkerhet.
Förlåt, men jag vet inte om du skojar.
Det var här som Peter och jag lärde oss om Annorstädessällskapet
och Befälhavare 14.
Den gamla Schmidtsskylten är kvar.
Har du varit här förr?
Jag kan inte minnas nån muralmålning med ett vattenfall här.
-Men vi frågar. Kom. -Janice, jag...
Jag vill bara säga att jag beklagar.
Det med din make.
Jag hann aldrig säga det förut, så...
Jag vet att vi inte står varandra så nära,
men om du vill prata om det...
Tack. Det uppskattar jag, verkligen.
Men jag är bara så upptagen av det att...
...jag inte ens vet vad jag skulle säga, så nu spelar vi spelet.
-Okej. -Du får går först.
Här finns inget att se. Allt är bortstädat.
Okej, men vi undrar om en muralmålning av ett vattenfall
som fanns här ute. Minns du den?
Vattenfall? Det vet jag inget om.
Tyvärr.
Fan.
Janice?
Bråkstaken Janice? Det är jag!
Boris! Boris Dabrowski!
-Känner du honom? -Jag känner honom.
Jag känner honom.
Boris!
Kära nån, det var länge sen.
-Verkligen. -Ja.
-Vad heter du, snygging? -Låt bli, Boris.
Hur känner ni varandra?
Janice var den frispråkiga feministen på den tiden.
Hon debatterade jämställdhet,
demonstrerade mot polisvåld utanför stadshuset,
och höll i poesikvällar.
Det var ju bara en gång. En gång.
Du kan se mig genom obsidianet i mitt sinnes öga
Fångar dig i intervallbilder
Vårt systerskaps lejonlika kamp
-Janice. -Ja.
Boris. Åh, Boris.
Sätt dig här en stund. Slå dig ner.
Du har ju alltid varit i Philly, troligen i den här lokalen.
Berätta, känner du igen nån av de här målningarna?
-Minnet är inte vad det har varit. -Inte för nån.
Det kanske kvicknar till om du ger mig en puss.
Nej, sir.
Boris, för Guds skull. Det skedde inte då
och kommer verkligen inte att ske nu.
Vad då, skedde inte då? Det skedde visst då!
Det gjorde det verkligen inte...
Bartender, kan vi få tre tequila här?
Här, det är jämnt.
Okej. Botten upp.
Boris... Det här är du skyldig mig.
För snapsen eller nuppandet?
Både och.
Nej.
Vänta, den känner jag igen.
Den finns på Norris vid de där gamla hyreshusen, tror jag.
-Jag vet var det är. -Bra!
Tack, tack! Du är bäst, bäst!
Nej, du var faktiskt inte bäst. Långt ifrån!
-Introduktionen. Där allt började. -Det är borta.
Det var här han sa att jag är speciell.
Fredwynn.
HJÄLP HENNE
Inte du också, butiken med vackra saker!
-De sopar igen spåren efter sig. -De tar det ifrån oss.
Det här var...magiskt.
Det var här jag träffade Simone. Vi hörde nån låt.
"Lunar Rhapsody", Dr. Samuel Hoffman.
Där borta skrämde hon mig.
Det gör hon väl fortfarande. På ett bra sätt, men...
Jag ska ge dig ett råd.
Om hon ger dig sitt hjärta ska du inte skriva på det med märkpenna.
Det var ett specifikt råd.
Fokusera. Tiden är knapp.
Okej.
Storfot kom därifrån.
Vi dansade här. Den bästa natten i mitt liv.
Det var säkert magiskt. Fokusera!
Okej.
Den coola telefonen är borta.
Den är borta! De har satt hit den här istället.
TELEFON
Befälhavare 14, hej!
Jag... Jag skojade.
Lek inte. Vi har ett uppdrag.
-Och sinka mig inte. -Du kan vara utmanande ibland.
Förlåt, Peter, om jag utmanar dig,
men medan du leker med telefonen...
-Släpp telefonen, Fredwynn. -Vi bevakar er.
Vi finns överallt.
Återgå till spelet enligt instruktionerna, nu!
Det här stämmer inte.
-Vad menar du? -Den är inte komplett.
Alla Claras verk hittills
har varit lätta att identifiera, som vattenfallet och fönstret.
Den här är liksom...halvfärdig.
Resten är kanske borttaget.
Det är kanske övermålat eller nåt.
Vi får titta noga efter var den målningen har suttit,
så kan man peta bort och så finns det nåt under... Vad då?
Nej, Janice. Det har inte funnits mer.
Okej, jag förstår.
Vi har missat nåt.
Men den är här i alla fall.
Berthe.
Mon chéri.
Jag löser inte det här.
Jodå.
När jag målar mig själv tittande ut genom fönstret,
vilket jag har gjort många gånger, vad gör jag då?
Du...
...målar...
...utsidan...
...inifrån.
Det börjar brännas.
Vi måste dit.
-Ja? -Hej.
Vi kommer från Historiska Annorstädessällskapet.
Försök inte, gumman. Historiska Annorstädessällskapet finns inte.
Det är nybildat.
Hej, jag är Janice Foster, grundare och VD.
Ja, och...vi tror att ni kan vara ett landmärke.
-Jag? -Nja...
Nej, jag menar...lägenheten.
Om våra uppgifter stämmer
kan det handla om ett ansenligt bidrag.
Skulle vi kunna komma in och ta en snabb titt?
Jag vill se legitimation.
Ja, givetvis. Så förståndigt av er.
Ni kan ju inte veta vilka vi är. Folk som bara kommer in så här.
Farliga tider.
Ni råkar inte heta Clara, va?
Knappast.
-Okej. -Kom in, då.
Tack så mycket.
Ni får tillbaka dem när ni går.
Det var skönt att höra.
Jösses.
Hemtrevligt.
Bara...så smakfullt.
Man kan inte hitta sånt här...
Kan ni säga hur länge ni har bott här?
37 år.
Men i en annan lägenhet med min make fram till 1993.
Han var fastighetsskötare.
Jag förstår.
Okej.
Bra att veta.
Den här tapeten.
-Satte ni... Satte ni upp den... -Den är förtjusande.
Verkligen.
Tack.
Gör inte så där! Det är brandfarligt.
Vi ska limma tillbaka allt så ni inte är i fara för...brand.
Okej.
En drake.
Vad vacker.
Vet ni vem som bodde här före er?
-Kan det ha varit en ung kvinna? -Jag vet inte.
Men jag har kvar min makes gamla hyreskontrakt.
Det förstår jag.
Jag var här med Janice.
På Jejunedagen.
Det här museet är nyckeln.
Den här platsen fanns förut, så de kan inte...
De som har skapat spelet kan inte ha ödelagt det här stället.
Det är stängt idag, men det måste finnas en ledtråd där inne.
Okej, vad ska vi göra? Vad är planen?
Fredwynn.
-Kommer han? Kommer han? -Vänta, vänta, vänta...
Okej. Okej. Nu.
Spring.
-Fredwynn, det här är inbrott. -Ingen tvingar dig att vara här.
Jag går in i mitt minnespalats och ser om jag missade nåt.
-Du borde lära mig gå in i mitt. -Ja, kanske senare.
-Du lärde ju Janice. -Det fanns en ledtråd där.
-Det kan finnas en i mitt. -Du har inte varit här!
Men om du låter mig hjälpa till... Vi är ju två.
Jag driver ingen hjälpstiftelse för minnespalats.
Sluta. Om du vill hjälpa till,
hämta nåt som hjälper mig bibehålla blodsockernivån.
Menar du att jag ska fixa tilltugg?
Fredwynn. Titta på mig. Jag är din lagkamrat. Fredwynn.
Lugn.
Fredwynn. Bad du mig fixa mat? Jag är inte...
GRÖNSAKER
Jag är ingen idiot, bara tystlåten.
Usel lagkamrat.
Det heter inte "jag", utan "lag".
Det finns inget "jag" i Annorstädessällskapet.
Inte i "Annorstädes".
Vill du ha nåt att äta? Här. Här har du, Fredwynn.
En usel lagkamrat, Fredwynn!
Clara.
Det här handlar inte om dig. Du finns inte.
Infiltrera inte min hjärna.
Var?
Var? Var?
Var? Var? Var?
Var?
Du finns inte.
Var?
Var? Var?
Var? Var?! Var?
-Visa mig! Var? Var? -Fredwynn. Fredwynn!
Fredwynn, du skrämmer mig.
Du. Du.
Du är här. Det är okej.
Hon ville visa mig det här, men jag vet inte varför.
-Vem? Vem ville visa dig? -Clara!
-Såg du henne? -Det finns nåt här!
-Okej. -Men jag vet inte var!
-Fredwynn, lugn. -Var, Clara? Var?!
-Det är okej. -Var?! Var?! Var?! Var?!
-Fredwynn. -Jag vet!
Jag vet.
Jag har aldrig fel!
Det är okej.
-Jag har aldrig fel. -Jag vet.
-Du har aldrig fel. -Det finns här.
Jag vet det.
Jag vet.
Det där hjälpte.
Jag hämtade en leksaksapelsin för att vara passivt aggressiv.
Jag känner inte så längre.
Men du får den ändå, som minne av det här.
Vad är det här?
Den här loggan fanns på nyckelringen vid introduktionen.
Fredwynn.
Nej.
Och...på telefonautomaten.
Samma människor har tillverkat allt.
Produkterna kan kopplas till alla platser i spelet.
Det är Bender Elmore.
De tillverkar förbrukningsvaror, sysslar med forskning och teknologi.
Därför kunde de säkra alla platser i spelet.
De äger dem.
Den som har skapat spelet jobbar på Bender Elmore.
Ja.
Du visste. Varför visste du det?
De äger mitt bolag också.
Kom. Vi måste in hos din gamla arbetsgivare,
ta oss in i datorsystemet och hitta ett namn.
Det går inte. Jag har inte tillgång.
Nu ska vi bli som Ethan Hunt.
Du är Ethan och jag är Hunt.
-Ett team, va? Vi är ett team. -Ja, ett team.
-Ja. -Okej, ett team.
Du vill kanske vara Hunt, men du är mer en Ethan.
-Ja. -Det kvittar.
Även om vi kommer in, vilket vi inte gör,
hade jag en låg position. Jag kom bara åt spellistor.
Sätt mig bara vid en dator så fixar jag det.
-Fixar du det? -Peter, jag fixar det.
Okej.
Fredwynn, Fredwynn.
Det är bara Lupito. Vår Lyftförare.
Jag har aldrig nånsin sett så här mycket papper.
Precis.
Allt det här är från efter 2001.
Jag har från -97 till -99.
-Det var lovande. -Ja.
Du var fantastisk idag.
I baren när du snackade upp det där stinkande fyllot,
och sen här
när du charmade brallorna av Martin Scorseses mamma.
Människor är människor. Det räcker att prata med dem.
Jag vet inte. Jag är rädd att de ska...
Se dig? Döma dig?
Ja. Och ja.
Simone, lyssna på mig.
Var dig själv, med dina smilgropar
och dina långa, långa ben, för Guds skull.
Om nån har problem med dem får du skicka dem till mig.
Tack.
Jag får en känsla av att du har varit en riktig hårding, Janice.
Jag vet inte.
Jag var kanske det.
Eller är på väg att bli.
Så ja.
Vänta.
Juli 1999. Är fotot från det datumet?
-Ja. -Jösses!
Personen på kontraktet var här när muralmålningen gjordes.
-Det står där bak. -Jag vet att det står där.
Men var är bak? Vänta lite.
"Clara Torres."
Vi har ett namn.
Hon bodde här.
Hon fanns på riktigt.
Hej, Peter.
Trist att du blev avskedad.
Hej. Hur är det? Bra. Tack, bara bra.
Jag är här eftersom en kollega fyller år idag.
-Det är därför jag är här. -Jaså? Vem?
Vem?
-Jag hörde inte. Sa du "vem"? -Vem är kollegan?
Namnet?
-John. -På bokföringen?
Nu jobbar han där, ja.
Han började på postavdelningen och jobbade sig uppåt.
Jag minns när han fick jobbet. "Oj. Grattis, Johnny."
-John Honig? -Johnny Honig.
-Han jobbar på bokföringen. -Han fyller först om tre månader.
Är jag tidig?
Du är här för dina prylar.
-Vi ska inte... -Jag är Peters livscoach Leslie Hunt.
I egenskap av hans mentor
vill jag att Peter är fokuserad och klarar sina deadlines
och undviker förrädiskt tvivel och skamkänslor.
-Peters avsked... -Jag sa upp mig.
...har orsakat en massa...
...en massa oönskad rädsla.
Ja.
Den här övningen
är viktig för hans återhämtning.
Människa till människa, han behöver det här.
Jag behöver det.
ETT BENDER ELMORE-FÖRETAG
-Fem minuter. -Tack.
Tack. Tack så mycket, Leslie.
Jag trodde inte att nån helt kunde sakna spår
på internet, men hon verkar helt utraderad.
Det hjälper inte att lokalpressen aldrig digitaliserades.
Just det.
Mikrofilmläsare.
Det här kan jag.
Jag vet inte hur många uppsatser jag hjälpte min son Ben med.
Min mamma också.
Det är det mammor gör.
Tänk bara, alla andra gör sig redo för en rolig final,
medan vi förvandlas till några barndetektiver.
-Spelar det här ens nån roll? -Menar du existentiellt?
Nej, jag menar för dig.
Ja...
Clara hade det tufft.
Världen var en ogästvänlig plats för henne, så...
Och jag har ingen aning om hur det är.
Här. September 2000.
Ett år efter muralmålningarna.
Det står: "Clara Torres, 19 år,
har anmälts saknad, sen hon försvann från sin lägenhet
på kvällen den 3 september.
Brott kan inte uteslutas
då grannar har iakttagit en kvinna i svart."
"Efter tidigare sjukhusvistelse
anses Clara Torres vara en fara för sig själv."
Jäklar, Clara hade problem.
-Det kan hända de bästa. -Vi måste ta reda på vilket sjukhus.
Nån läkare kanske minns henne.
-Jag letar psykiatriska avdelningar. -Jag vet vart de tog henne.
Var?
Till Hawkton.
Kom igen nu, Fredwynn. Nu har du chansen.
Okej.
Ta oss hem. Du fixar det.
Jag kommer bara åt folks spellistor.
Jag sa ju det!
Du sa att du kunde fixa det.
Säkerheten är mer avancerad än jag trodde. Jag behöver mer tid.
Gillar du musik?
Hej.
Nej, inte så värst.
CLARAS SPELLISTA
Du borde kolla in min spellista.
Då kanske du ändrar dig.
Vad gör du?
Inget. Förlåt.
Fredwynn, gå tillbaka till huvudsidan för spellistor.
-Va? -Huv...
Kan jag...? Förlåt, får jag göra det?
Ja. Ja, det här kan nog funka.
Här är låtarna som spelades i butiken med vackra saker.
10 491 personer har spelat den den senaste veckan.
Vilken låt dansade vi till med Storfot?
"Play that Beat Mr. DJ." G.L.O.B.E. och Whiz Kid.
-Tänk att du minns det. -Jag minns allt.
Okej.
Ja. Jag är nog nåt på spåren här.
Det här spelet har haft ett väldigt unikt soundtrack.
Om den som skapade listan använde samma program,
vilket känns troligt...
Just det. Testa Isaac Hayes, "Run Fay Run".
Please Touch Museum, dag två.
Ja. Ja. Okej. Vad spelades i baren i Fishtown?
Jag vet inte. Jag var aldrig där.
Just det. Det var en romantisk duett. Vet du vilken jag menar?
-Sjung lite för mig. -Jag sjunger inte, Fredwynn.
Kom igen, ge mig nånting att gå på.
Inte för högt.
"Reunited", Peaches & Herb.
Just det.
Jag tar fram IP-adressen
för när spellistan sist användes eller ändrades.
Bra.
Jag sa ju att jag skulle fixa det. Vad säger du nu, då?
Säkerhetsvakt.
Fredwynn, vi måste...
-Hallå där. -Hejsan.
Hej.
Jag vill bara ställa några frågor.
-Till mig? -Sätt dig ner och ta det lugnt.
Nej.
-Vill du inte sätta dig? -Det är bra.
Jag vill inte elchocka dig.
Nej, nej, nej. Nej.
Klarade sig mitt ansikte?
-Nej. -Nej?
Jag hör inget.
Jag hör inget! Hjälp mig. Jag hör...
Min arm! Min arm!
Du gör mig illa! Min arm!
Det är min dåliga arm.
-Hörru! -Okej.
Sir. Det finns ingen utväg. Snälla, ta det lugnt.
Peter! Det gick!
Hej.
IP-adressen är i en byggnad
nära Olde Richmond. Hawkton heter det.
-Toppen. -Ja. Du.
-Gick det bra? -Nej.
Kom igen. På tre. Ett, två, tre.
Jäklar!
Okej.
-Är du okej? -Nej. Inte ens i närheten.
Okej.
Jag måste få säga att det där var imponerande.
Jag ville bara säga det
om du skulle förblöda innan vi kommer fram.
-Okej. -Okej?
Jag hör inte alls vad du säger.
Jag ville bara säga att det där var imponerande!
Ja.
Om du skulle förblöda innan vi kommer fram!
HAWKTON HOUSE UTHYRES
Nån tog säkert hit henne.
Det kanske finns dokument.
Var? På 24-timmarsgymmet?
Jag vet inte.
Det är bara för ett par dagar, tills du mår bättre.
Jag kan inte sluta gråta.
Jag är kanske bara trött.
Är det så? Är jag bara trött?
Jag kommer imorgon.
Gå. Du ska inte se mig så här.
-Du kommer att bli bra... -Gå.
Janice? Du, Janice.
-Mår du bra? -Ja.
-Vill du gå härifrån? -Nej, det går bra.
Säkert?
Ja.
Simone!
-Hej! -Herregud. Mår du bra?
-Jadå. Han läkte på hitvägen. -Jag tappade hörseln ett tag.
-Vad gör ni här? -Clara Torres.
Hon var inlagd här när det var ett sjukhus.
Torres?
Ja, det är hennes efternamn. Hon finns på riktigt.
-Ja! -Ja.
Vi hittade en lägenhet där hon har bott,
och hon hade målat både inne och ute.
Hennes namn fanns på hyreskontraktet. Vi hittade en nyhetsartikel...
Hon har försvunnit förut,
och var inlagd här.
Det har varit ett psykiatriskt sjukhus.
Det kanske finns handlingar, nån kanske minns henne,
men eftersom det är ett gym
där receptionen en gång var
känns det hopplöst.
Okej. Hörni, tack.
-Det är otroligt. -Vänta nu.
Hur hamnade ni här?
-Spellistor. -Ni kommer inte att tro det.
Vi har spårat den som finansierar spelet till en lägenhet här.
-Seriöst? -Till den jäkla takvåningen.
Jag har hackat husets säkerhets- och hisskoder.
De har säkert koll på oss nu.
Vi har hittat er!
Ni kommer inte undan oss!
Mår du verkligen bra?
Lever du?
Jag fick nog en hjärnskakning.
Men jag mår fint.
Det är för ett gott ändamål, va?
Ja.
Du ser bra ut.
Alltså... Du ser härjad ut.
Som att du har varit med om del skit.
Det är spelets sista dag.
Dags att ta lite risker, va?
Just det.
Försiktigt.
Hörni, vi borde gå...
Tysta.
Vi ringer polisen. Vi kan väl ringa polisen?
Herregud!
Vi behöver er hjälp nu.
Dåliga nyheter. De har Clara.
Vi behöver er hjälp nu.
Dåliga nyheter. De har Clara.
Vi behöver er hjälp nu.
Dåliga nyheter. De har Clara.
Vi behöver er hjälp nu.
Dåliga nyheter. De har Clara.
Vi behöver er hjälp nu.