Velkommen. Vennligst sett deg til rette.
Som du vet, heter denne underholdningen
Dispatches from Somewhere,
en tittel jeg kan forsikre deg om at vil få mer betydning enn du kan...
-Takk. -Skal jeg prøve igjen?
Kanskje denne gangen med en anelse mer stillferdig lengsel?
Jeg tviler på at det vil hjelpe.
Du feilet, Tom.
Vi hører fra oss.
Vår kryptiske dirigent,
innhyllet i hemmeligheter og buksedresser,
orkestrerer symfonien sin fra kulissene,
usett og ukjent.
Vel, kanskje ikke helt.
Du husker kanskje kortvarige, men fengslende møter med henne
tidligere i historien vår.
Ifølge min telling var det ikke færre enn tre,
men ikke mer enn fem.
Kanskje du har klart å gjette hvilken betydning hun har.
Klart å identifisere denne mystiske damen
som en viktig person.
Hvis det er tilfellet, applauderer jeg deduksjonsevnene dine.
Hvis ikke, fatt mot.
Hennes tilstedeværelse så langt har blitt varsomt kalibrert
for å opprettholde narrativ koherens,
uten å svekke potensialet for en tilfredsstillende,
om ikke helt sjokkerende, avsløring.
Chucks? Chucks Dorp?
Det kan ikke stemme.
Så hvem er egentlig denne gåtefulle arkitekten,
denne enigmatiske ingeniøren?
For å si det enkelt er dette...
Lee!
Forestill deg at hun er deg.
Borgermesterens kontor ringte. Vi får bruke parken.
Men Frihetsklokken... Vi må finne et alternativ.
Vi tilbød Mackenzie rollen som Clara,
men mor-genten vil ha tre solonumre.
Og jeg og Linda mener hun er den beste kandidaten.
Trykkeriet trenger godkjennelse på dette Jejune-stoffet.
Ok. Dropp klokken. To solonumre er vårt beste og siste tilbud.
Og finn en annen fargesammensetning. Den er for politisk.
Vi prøver å vekke undring, ikke minne folk på at de lever i et helvete
på randen av ideologisk kollaps.
Denne storfoten ser ut som noe jeg traff med bilen min. Vi klarer bedre.
Hva er dette?
Et flyveblad. Til testingen av kommunikasjon med delfiner.
Virkelig?
For det er en nise.
En nise som ikke engang har på seg en overføringshjelm,
hvilket får meg til å lure på hvilket system
som sørger for kommunikasjonen.
Og hva sa jeg om lapper man kan rive av?
-Jeg sa jeg ville ha dem! -Akkurat.
Apropos det, castingbyrået har sendt oss disse.
Jeg bør advare deg om at minst halvparten av dem er niser.
Lee er deg om du har angret så mye på noe at du ikke får lagt det bak deg,
uansett hvor hardt du prøver.
Lee er deg om du endelig fikk muligheten til å gjøre bot,
til å gjøre ting godt igjen.
Men nå er du bare...
...redd for at du har tatt deg vann over hodet, at du ikke kan klare det,
men din største frykt er at selv om du klarer det,
så vil det ikke endre noe.
FRELSE
Velkommen til Jejune-instituttets innkallingssenter i Philadelphia.
Vennligst sett deg i lenestolen som har blitt satt frem til deg.
Orienteringen begynner om fem,
fire, tre,
to, én.
Jøye meg.
Nikk hvis du er enig.
Jeg vet ikke helt hva jeg sier meg enig i, men...
...jeg liker dressen din.
Gi deg. De eneste mulige svarene er å nikke ja,
nikke nei, nikke ja, så nei...
Er dette en sekt?
...nikke nei, så ja, la være å nikke.
Det høres spennende ut.
Det er bra... tror jeg.
Fem forhåndsinnspilte svar, og så trykker man på en knapp. Så enkelt.
Altså, det er litt artig,
men hvis det innebærer sære sexgreier, blir jeg veldig skuffet.
Nei, min venn. Ikke deg. Du hører ikke hjemme her. Følg meg.
Du hører sammen med de spesielle.
Og hvordan har denne uken vært?
Du vet, det er helt vanlig å oppleve at angstnivået stiger
etter en stor hendelse i livet.
Selv de det er meningen at vi skal feire.
Du har brukt flere år på å bygge den divisjonen.
Jeg vet det. Jeg trodde bare...
Jeg trodde bare at jeg skulle føle meg annerledes.
Jeg har gjort alt jeg skulle gjøre.
Nå har jeg alt jeg trodde jeg ville ha.
Anerkjennelse, suksess,
mer penger enn jeg vet hva jeg skal gjøre med...
Men nå føler jeg...
Uroer du deg noensinne for at du ikke er helten i din egen historie?
-Handler dette om Clara? -Nei.
Kanskje. Jeg vet ikke.
Det er bare det at...
Iblant lurer jeg på noe.
Hva om det viser seg at jeg faktisk er skurken?
Skjerp dere, Jejune!
Og kutt. Du store min. Så du det?
Det kan ha vært den mest tvetydige lumske gangen
jeg har gjort i karrieren. Jeg er gira.
Ser noen flere hardcore-deltageren til nordvest?
Ja visst. Skal vi sette sikkerhetsvakter på ham?
Nei, dropp det.
Vi er allerede etter tidsskjemaet. Hva er det verste han kan gjøre?
Kall meg gal, men jeg tror den fyren nettopp kan ha...
Han la seg i bagasjerommet.
Ja.
Skjerp dere, Jejune!
Tråkk! Vi kommer, Fredwynn!
Flytt dere! Flytt dere!
Hør etter.
Planene er endret. Personen vi har plantet blant publikum, er ute.
Og bestemoren er inne.
Hvem er jeg?
Klarer jeg fortsatt å huske det?
Vel, ikke nå lenger, mine venner. Ikke nå lenger.
Nå trenger jeg en frivillig til demonstrasjonen.
-Pokker. -Interessen er stor.
Kom igjen, Janice. Kom igjen.
La meg se. La meg se. Og...
Velg meg!
Ja! Helt fantastisk. Nå går ting etter planen igjen, folkens!
Nå går ting...
Hallo!
Hei!
BAK I.D.E.E.N.
-Kom og møt de nye vennene mine! -Hvem sitt barn er dette?
Jeg er veldig lei for det. Barnevakten avlyste i siste liten.
-Jeg sa du ikke skulle plage henne. -Men de venter ved døren.
Hvem da?
Den pene damen, den gamle damen, den høye mannen og den rare mannen.
-Kom igjen. -Hvor er den?
-Akkurat her. -Herregud!
Jeg har funnet Soterias stein!
De gode nyhetene er at laget endelig har funnet Claras hus.
De dårlige er at de også har funnet huset ditt.
Jeg ba deg jo om å holde øye med dem.
Jeg gjorde det. Det er slik jeg vet om hele hussituasjonen.
Men slapp av. De kommer sikkert ikke til å dra dit.
Jeg sa det fordi jeg er nervøs.
De er garantert på vei dit i dette øyeblikk.
Hva for noe?
Helvete.
Helvete!
Hvorfor lar dere meg ikke bare gi dere en magisk opplevelse? Pokker ta!
Dårlige nyheter, folkens. De har Clara.
Vi trenger hjelp av dere med en gang.
Dårlige nyheter.
De har Clara. Vi trenger hjelp av dere med en gang.
Få dem til finalen, koste hva det koste vil.
Stopp musikken! Vær så snill!
Det er ikke Clara. Clara finnes på ordentlig. Det er ikke henne.
Men Clara finnes på ordentlig, og hun er der ute...
-Vil du at vi skal kaste dem ut? -Nei.
De fortjener å bli her, kanskje mer enn noen andre.
Nå er jeg våken. Jeg er våken og sint.
Jeg tror jeg må gjøre en siste ting.
Ro deg ned. Det er bare en lek, gutten min.
Sannheten er at Clara er død,
og skylden er helt og holdent min.
Tusen takk.
Få se på den.
T. Emerson.
Kvelden i går var ganske vill.
Sangen og delfinen.
Vill på en god måte, hva?
Vel, jeg er ikke sint over den.
Det betyr at jeg likte den.
Jeg vet det. Det gjorde jeg også.
Du. Noe hell?
Nei.
Ingen T. Emerson noe sted.
T. Emerson, hvor er du?
Pokker, det kan være hvem som helst.
Peter, snakk med blomsterjenta.
Janice, de som går tur.
-Prøv dem. -Ok.
Simone, se om de goth-ungdommene
har sett noen som kan være kontakten vår.
-Fredwynn, det er en begravelse. -Folkens.
Jeg har funnet den.
Her borte.
"Clara Torres. 15. mars 1979,
6. desember...
...1999."
Hei. Dette er Clara.
Huff, jeg fikk nettopp sceneskrekk, og det er ingen andre her.
Herregud, det er henne.
Den ekte Clara.
Ok. Vel, det er noe jeg har tenkt mye på i det siste.
Det at jeg ikke vet hva som kommer først:
følelsen av ulykkelighet eller følelsen av ensomhet.
Kanskje det ikke engang har noe å si,
for begge er bare symptomer på samme sykdom:
illusjonen om at vi er alene om alt dette.
At smerten vår, forhåpningene våre og frykten vår
bare tilhører oss selv.
Og det ga meg en idé.
Jeg pleide å lage kunst
fordi jeg ville vise folk at vi er omgitt av magi.
Men jeg begynner å tro at jeg misforsto poenget.
Jeg vil ikke bare lage vakre ting.
Jeg vil skape noe som oversvømmer folks systemer,
som får dem til å spinne rundt så mange ganger
at ingenting gir mening, og alt de kan holde seg fast i,
alt de kan se, er hverandre.
Fordi det er der den ekte magien ligger. Den ligger i tilknytningene.
Så ja, det var den store ideen min.
Kanskje det er sprøtt eller teit.
TA DET DU TRENGER!
Men på den annen side,
kanskje det ikke er det.
Kanskje det er opp til meg å finne en måte å bringe folk sammen på.
Jeg vet ikke hvordan jeg skal gjøre det, men jeg må prøve.
Vi får jo tross alt bare litt tid
på denne spinnende steinen, ikke sant?
Er det virkelig så sprøtt å ville forandre verden
i løpet av den tiden jeg har igjen?
Ifølge dette...
...solgte Clara selskapet sitt til Lee, og...
...hun døde seks måneder senere.
Så hele greia, leken, galskapen, alt sammen...
-Alt var for henne. -Ja.
For Clara.
Ok, her har jeg melk, kaffe, varm te med sitron
og en juice som vil hjelpe deg å utskille avfallsstoffer,
noe du egentlig ikke trengte å fortelle meg.
La meg se om jeg har forstått dette.
Arkitekten, også kjent som Lee, er den virkelige Damen i svart.
Hun fikk Clara til å selge ideene sine. Det ga henne mye skyldfølelse,
så hun lagde denne sprø leken
for å kunne gjøre bot for syndene sine.
Så tok dere den så alvorlig at dere nesten ødela alt sammen.
Men det ga henne også skyldfølelse,
så hun endte opp med å lage en helt ny slutt bare for deres skyld.
Det er historien i et nøtteskall, ja.
Jeg kan si såpass:
Det har vært kjempegøy å tyvlytte på dere.
Jeg tror jeg vil savne dere.
Det trenger du ikke. Vi skal komme tilbake.
Vi er venner nå, og dette er på en måte stamstedet vårt, ikke sant?
Beklager.
Jeg...
-Jeg må ta denne. -Ok.
Ha meg unnskyldt.
Hva vil dere ha? Jeg har lyst på pannekaker.
Vil du bli med meg ut... på en slags date?
Nei, ikke en "slags" date. Jeg mener en ekte date.
Jeg snakker til Simone, altså. Fredwynn, du er en fin fyr, men...
Det vil jeg gjerne.
-Virkelig? -Ja.
Det var definitivt det jeg håpte at du skulle si. Så flott.
Janice, Simone og jeg skal på date.
Hun sa ja. Jeg spurte henne.
Vel, det var på tide.
Jeg er glad på deres vegne.
Dere, jeg må dra. Plikten kaller.
-Kan du...? -Ja, selvsagt.
Jeg vil høre alt om denne daten neste gang jeg ser dere.
-Ok. -Ha det.
Ha det, Janice.
Jeg skal også forlate dette etablissementet
og returnere til bopelen min.
-Virkelig? -Ja.
Jeg har ikke sovet på 36 timer,
og den drapstavlen vil ikke legge seg inn i albumet selv.
-Du tar deg av dette? -Ja.
-Nei. -Greit.
Ja, jeg...
...er faktisk ganske utslitt.
Dessuten, hvis jeg blir her og spiser med deg nå,
vil dette juridisk sett være vår første date, så...
Greit. Loven er allerede klar på det punktet, tror jeg.
-Vi ses i kveld? -Vi ses i kveld.
Jeg gleder meg.
Takk.
Simone. Hei.
Hei.
Beklager at jeg er så sen.
Jeg skulle late som jeg ikke fant frem,
men jeg klarte bare ikke å velge antrekk.
Du ser vakker ut. Veldig vakker.
Slå deg ned. Dette er din sitteplass.
-Takk. -Bare hyggelig.
Inn med deg.
Til... fruen?
-Ja, tusen takk. -Jeg bestilte den.
Jeg hørte det var fint å gjøre. Å drikke litt før maten.
Vel... skål for det å drikke litt før maten.
Si meg noe, casanova.
Tar du med alle damene til denne bula?
Nei, jeg har aldri vært her før.
Jeg googlet "de mest romantiske restaurantene".
Denne hadde flest stjerner, så jeg valgte den,
for jeg vil at dette skal bli hyggelig.
Helsike!
Pokker. Det var mitt verk. Jeg ordner det.
-Du skal ikke trenge å gjøre noe. -Slapp av.
Jeg tror jeg er veldig nervøs.
Du, det er jeg også.
Kanskje du tror det,
men jeg spiser ikke ofte på fine restauranter
med ekstremt høye og kjekke menn.
Ekstremt kjekk, hva?
Vel, teknisk sett sa jeg "ekstremt høye".
Forstått.
Bare så det er sagt, er jeg veldig glad for at vi gjør dette.
Jeg også.
Ja, virkelig.
Jeg syns det er leit at det er over. Skjønner du?
Ja.
Overalt ser jeg ting som får meg til å tro den er tilbake.
For eksempel, i dag var det en fyr i leiligheten min.
Han hadde et lumskt blikk.
Jeg så på ham og var sikker på at noe gøy skulle skje,
men så... ja.
Men så skjedde ingenting.
Jeg føler det er skjønnhetsabstinens eller noe sånt.
Det er akkurat det det er.
Men vi har jo det virkelige liv.
Ja.
Jeg ønsker å bli kjent med deg.
Peter i det virkelige liv. Hva er greia med ham?
Så absolutt.
Hva vil du vite?
Vel, alt jeg vet om deg, er at du jobbet med musikkdata,
og at du bor i samme bygning
som en fyr med et lumskt smil.
Så la oss begynne med...
...hva som helst.
-Stort eller lite. -Akkurat.
Bare si det første som faller deg inn.
-Altså, det er mye å velge mellom. -Ja.
-Ikke tenk. Bare si... -Jeg får neseblødninger.
Jeg får neseblødninger.
Ok. Ja, nei. Det er interessant. Det er det.
-Å, så bra. -Ja.
Jeg får dem sjelden nå,
men ofte da jeg var liten. Det strømte på.
Da jeg var liten, tok mamma meg med for å få en MR
for å finne ut hva som foregikk,
og jeg har noe som kalles en hjerneklump...
...på baksiden.
Man kan ikke se den lenger, men den er der.
Den gjør ingenting. Den får meg bare til å blø neseblod.
Den får ikke hjernen min til å jobbe raskere eller noe sånt.
Så...
-Ja. -Vel, hva skjedde?
Stoppet bare neseblødningene en dag?
Skulle ønske det. De sinket meg mye.
Jeg antar at hodeskallen min vokste for å tilpasse seg klumpen.
-Trolig. -Den fjernet litt press fra den.
Jeg blør noen ganger om jeg føler meg veldig stresset eller trist.
Simone, jeg vil bare skyte inn noe.
Jeg har ikke trengt å snakke om meg selv
på veldig, veldig lenge.
Og...
...jeg innser at jeg ikke vet hva jeg skal si.
Alle her er så sjarmerende, og jeg skulle ønske jeg var det også.
Men jeg føler meg ikke sjarmerende.
-Har du lyst til å dra herfra? -Veldig lyst.
Vær så snill.
Du.
Ok, jeg har gjort det.
-Klar? -Ja.
Det er utrolig at ingen av oss har gjort dette før.
Ja, ikke sant?
Ok.
Hva syns du?
Jeg er ganske sikker på at begge smaker likt.
Det var gøy.
Ja.
Men vi trengte ikke å snakke stort fordi munnene våre var fulle.
Vi begynner med et lett spørsmål.
Hva er favorittfilmen din?
Det er ikke lett. Favorittfilm? Det er så mange.
Jeg vet ikke. Hva er din?
NIMHs hemmelighet.
Tegnefilmen om rottene?
Vel, når du sier det på den måten, blir jeg litt flau.
Du har ingen grunn til å være flau. Det er utrolig kult.
-Jeg kan ikke overgå den. -Du trenger ikke å overgå den, Peter.
Kake eller pai?
Jeg liker begge deler.
Kjempe eller flykte?
Stivne.
Jeg lærte fra SVU at det finnes en tredje: stivne.
Hva med deg?
Først kjempe, så flykte.
Den så jeg ikke komme.
Hei.
Hva er det?
Peter...
Før du sier noe, får jeg si noe?
-Vær så snill? -Ja visst.
Jeg vet jeg ikke gjør en særlig god jobb på denne daten.
Men jeg skal prøve veldig hardt. Jeg begynner å bli bedre.
Gjør du virkelig det?
Ikke ennå, men jeg...skal...
-Får jeg være ærlig med deg? -Ikke ennå. Ikke gjør dette ennå.
Nei, jeg... Hør her...
Jeg syns du er en veldig snill person.
Men jeg frykter at vi ikke er...
Nei. Vet du hva?
Jeg skal være ærlig.
Jeg tror ikke du er klar for dette.
Jeg mener, har du noensinne tenkt over
hvor komplisert det vil være...
...hvis vi...
...du vet, dater?
Jeg har tenkt på det å være lykkelig.
Mye.
Det er en veldig skjønn ting å si,
men jeg...
Jeg tror du først nå har begynt å bli kjent med deg selv,
og det er vidunderlig.
Men...
...du henger rundt 20 år etter.
Jeg forstår ikke hva som foregår.
La du ikke merke til de gutta der borte?
Nei.
Akkurat. Vel...
...de så på oss...
De så trolig på deg fordi du er pen.
Nei, Peter.
De så ikke på meg fordi jeg er pen.
De så på oss og tenkte:
"Hva gjør den fyren med den...
...transkvinnen?"
Og de tenkte at hvis det var
færre folk rundt oss eller noe sånt,
så skulle de banke oss opp, eller noe verre,
for slik er min virkelighet. Jeg bare...
Først nå begynner jeg å bli sterk nok til å dele det med noen,
og jeg trodde virkelig at det kunne bli deg.
Men jeg tror at jeg trenger noen
som kan stille opp for meg,
og du vet ikke engang om du liker kake eller pai best.
Det er et lett spørsmål, og...
Vi tenker litt langt fremover.
Nei, Peter, jeg tenker ikke litt langt fremover. Jeg...
Jeg ligger bare foran deg, og det...
...gjør meg helt knust, men det er sannheten.
Får jeg være ærlig med deg om noe?
Ja. Vær så snill, fyr løs.
Jeg tror du har tenkt på dette veldig lenge
før jeg dukket opp, og det har ingenting å gjøre med meg.
Jeg forstår det,
men jeg tror det finnes en annen måte
å se hele denne situasjonen på, og kanskje vi kan bestemme oss for...
Bare hør på meg, er du snill.
Vi kan bestemme oss for hvordan denne verdenen skal være for oss,
og kanskje den ikke trenger å være så skummel som du forestiller deg.
Vår historie kan være vår egen, hvis vi bare
prøver å finne ut av ting sammen.
Vel, jeg syns du er veldig heldig som har muligheten
til å kunne se verden slik.
-Jeg vil ikke krangle om dette. -Vel, sånn er det. Sånn...
-Du. -Vi er ikke lenger med i leken.
Vil du gå tilbake til bare å være fremmede?
Er dette den fluktdelen du fortalte meg om?
Kanskje du kan ringe meg
når du har kommet til bunns i "kake eller pai"-debatten.
Du trenger ikke å gjøre narr av meg.
Jeg vet hvem du vil være.
Jeg kan se ham.
Han er vidunderlig.
Du er bare ikke ham ennå, Peter.
Det tar flere år. Det tar en livstid.
Frem til du har kommet lenger på vei, kan jeg...
Jeg tror ikke vi har en sjanse, Peter. Jeg er lei for det.
Hvor mange år?
-Du tar ting for bokstavelig igjen. -Hvor mange år?
-Jeg vet ikke. -Ett?
Sikkert.
Ok.
Ta vare på deg selv, Lille Petter edderkopp.
Vi er venner nå, og dette er på en måte stamstedet vårt, ikke sant?
Beklager.
Jeg...
Jeg må ta denne.
Ha meg unnskyldt.
Hallo?
Jeg mener en ekte date.
Ok.
Hvor er han nå?
Jeg er på vei.
Janice, Simone og jeg skal på date.
-Hun sa ja. Jeg spurte henne. -Vel, det var på tide.
Og jeg er glad på deres vegne. Dere, jeg må dra. Plikten kaller.
-Kan du... -Selvsagt. Ja.
Neste gang jeg ser dere, vil jeg høre om denne daten.
-Vi ses senere. -Vi ses, Janice.
Du med skriveplaten, er du en "sykepleier"?
Ja, jeg er en sykepleier.
Lev Foster ble innlagt tidligere i dag for det jeg antar,
basert på sykehistorien hans, var et nytt slag.
-Hva er ditt forhold til pasienten? -Jeg deltok i en lek med kona hans.
-Unnskyld, sir. -Beklager, Janice.
Jeg er ikke så flink med grenser, men jeg merket at noe var galt
og ble helt rådløs.
Det er greit. Han er med meg.
Jeg verdsetter virkelig all hjelpen du har gitt de siste månedene.
Jeg trenger nok bare litt betenkningstid.
Selvsagt, Janice.
-Ta den tiden du trenger. -Takk.
Hva kan jeg gjøre?
Ingenting.
Ingen kan gjøre noe, bortsett fra meg.
Jeg må gi slipp på ham, Fredwynn.
La ham få fred. Jeg må gjøre det.
Har noe blitt bestemt i forbindelse med POLST?
Det er en legeordre for livsforlengende...
Jeg vet hva det er. Jeg...
Fredwynn...
Jeg må ta en telefon,
så jeg skal dra ut i gangen i et par minutter.
Jeg er straks tilbake.
Tusen takk, Fredwynn.
-For at du oppsøkte meg. -Bare hyggelig.
-Ta den telefonen. Ta deg god tid. -Ok.
Skal jeg... Skal jeg snakke med ham?
Det sies at prat er bra for dem.
Ja, det ville vært veldig hyggelig. Takk for det.
Ett oppfølgingsspørsmål.
Hva vet han om reklame som påvirker underbevisstheten?
Nesten ingenting.
Ok.
Sier navnet Edward Bernays deg noe?
Ben, det er mamma. Dette er andre gang jeg ringer.
Ring meg tilbake, er du snill. Det gjelder pappa. Jeg må snakke med deg.
Så det var det?
Du gir bare opp.
Du hørte hva legen sa. Han er borte. Lev kommer ikke tilbake.
Han ville ikke ha ønsket å bli holdt i live av disse maskinene.
Du skal ikke gjøre det. Du kan ikke gjøre det.
Kone, mor. Det er alt du er.
Sønnen din er voksen og trenger deg ikke lenger.
Hva er du hvis du mister Lev?
Ingenting.
Ikke gjør dette, er du snill. Jeg kan ikke miste ham.
Du mister ham ikke.
Jeg gjør det.
Du vil tilbringe hele livet ditt sammen med ham.
Og til slutt vil det være opp til deg å gi slipp på ham.
Det er også en del av avtalen.
Det er en del av det å elske noen.
-Vær så snill, du kan ikke! -Jo, det kan jeg.
Tro meg.
Vi klarer oss.
Hør her.
Jeg har mer liv å leve,
og jeg må lære å gjøre det uten ham.
Men jeg kan ikke gjøre det uten deg.
Ikke dra, er du snill.
Ikke slutt... å plage meg.
Ben.
Hallo.
Jeg vet det.
Jeg er så lei for det, skatt. Jeg er så lei for det.
For å være tydelig: Jeg sier ikke at jorden er hul. Det ville vært absurd.
Men tror jeg det finnes en grunn
til at regjeringen jobber så hardt for å vanære
teoriens mest høylytte talsmenn?
Svaret er ja. Ja, det gjør jeg.
Jeg trenger bare din underskrift her.
Det er leit at vi aldri fikk muligheten til å møtes, Lev.
Janice er en spesiell en.
Person, altså.
Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre eller si.
Kanskje jeg skal dra.
Eller kanskje jeg skal bli her.
Kanskje jeg skal slutte å snakke.
Jeg vil at du skal bli her, men jeg forstår om...
Jeg blir her.
Jeg er hos deg, skatt. Jeg holder deg i hånden.
Ben er også hos deg, i sitt hjerte.
Sønnen din vil at du skal vite at han er glad i deg,
og han holder deg i den andre hånden.
Håper du føler oss begge.
Hallo.
Takk for at dere kom, alle sammen.
Mange av dere har jeg ikke sett på lenge.
Lev ville...
Jeg ville...
Å, jeg er ikke noe flink til dette.
Lev var en kjempeflink taler. Jeg tror dere alle vet det.
Han var flink til ting jeg ikke kunne gjøre.
Jeg vet ikke helt.
Kanskje jeg var flink til ting han ikke kunne gjøre.
Kanskje jeg ikke vet hva jeg kunne gjøre
fordi han var så utrolig flink til alt.
Kanskje.
Én ting vet jeg.
Jeg vil elske og savne ham resten av livet.
Det kan jeg gjøre.
Hei.
Å, her er Janice.
-Hei. -Hei.
Tusen takk for at dere kom. Det betyr veldig mye for meg.
Simone.
-Det var en veldig fin begravelse. -Takk.
-Jeg kondolerer. -Takk.
Ja. Den var veldig rørende.
Fredwynn.
Jeg likte også arrangementet.
Jeg har også tatt med alles mappe fra leken.
Jeg vurderte å vente på en naturlig overgang...
...men etter å ha kjørt flere mentale simulasjoner,
valgte jeg å gjøre det nå, brått.
Uansett, jeg trodde dere ville ha dem.
Jeg har ikke sett på dem.
Vel, jeg skumleste dem, men jeg trodde dere ville ha dem,
for å beholde dem, laminere dem, brenne dem eller noe annet.
-Poenget er at de er deres. -Så omtenksomt av deg.
-Jeg må dra nå, ok? -Selvsagt.
-Vi snakkes senere. -Farvel, Janice.
Ok. Farvel.
Navn: Janice Foster.
Alder: 28.
DAG 5 DATA-AVVIK
Sivilstatus: singel.
Veldig singel.
Generelt: forveksler nummenhet med trygghet.
Forsøk på å beskytte seg selv med rutiner
har fanget ham i et fengsel han selv har laget.
Hun er livredd for sin egen sårbarhet.
Hun ser ikke ut til å innse at styrke og svakhet
ikke utelukker hverandre.
Hun frykter at hun har gitt vekk de beste delene av seg selv,
og hun klarer ikke å se hva de har blitt erstattet med.
Talentene og skavankene deres går sammen på en måte
som gjør det nesten umulig å tro
at laget ikke vil ha en stor innvirkning på hverandre.
Hvorvidt den vil være positiv eller negativ, gjenstår å se.
Og en siste kommentar om denne "Fredwynn".
Først trodde jeg ikke at han var klar over besettelsene sine
og effekten de har på hans nærmeste.
Men han vet hva de gjør mot dem. Han vet hva de gjør mot ham.
Han vet han bare bør gi slipp på ting. Og allikevel...
Og allikevel...
...klarer han ikke å dy seg,
for han er alltid så sikker på at det finnes mer,
og at han, og bare han, har funnet ut sannheten.
I dette tilfellet viser det seg selvsagt...
...at han har rett.