Välkomna. Varsågoda, gör er hemmastadda.
Som ni vet heter den här underhållningen
Dispatches from Somewhere,
en titel som jag lovar kommer att få en större betydelse än ni kan...
-Tack. -Ska jag försöka igen?
Kanske en gång med en smula mer stillsam längtan?
Det skulle knappast hjälpa.
Du sumpade det, Tom.
Vi hör av oss.
Vår kryptiska dirigent,
klädd i sekretess och byxdress,
dirigerar sin symfoni från scenkanten,
osedd och okänd.
Nja, kanske inte helt och hållet.
Ni kanske minns flertalet korta men fängslande framträdanden
tidigare i vår berättelse,
som jag minns det, minst tre
men inte fler än fem.
Ni kanske till och med har anat dess betydelse,
och helt riktigt identifierat denna mystiska madam
som mer än bara en statist.
Om det är så applåderar jag er slutledningsförmåga.
Om inte, upp med hakan.
Hennes närvaro har hittills varit väl avvägd
för ett sammanhållet narrativ,
utan att förminska möjligheten till ett tillfredsställande
om än inte chockerande avslöjande.
Chucks? Chucks Dorp?
Det kan inte stämma.
Så vem är den här abstrakta arkitekten,
denna kryptiska konstruktör?
Det här är helt enkelt...
Lee!
Tänk nu att hon är du.
De ringde från borgmästaren. Grönt ljus för Rittenhouse Square Park.
Men Liberty Bell är... Vi måste ha ett alternativ.
Vi erbjöd Mackenzie rollen som Clara,
men hennes "mammager" kräver tre solonummer.
Och Linda och jag röstar på den här.
Och det här Jejunematerialet måste godkännas.
Okej. Strunta i klockan. Två solonummer, inte mer.
Och ta fram andra färger. Det här är för politiskt.
Vi vill förmedla förundran, inte en bild av ett helvete
på randen till ideologisk kollaps.
Och den här Storfoten ser ut som ett överkört djur. Bättre kan vi.
Vad är det här?
Ett flygblad. För testerna av delfinkommunikationssystemet.
Jaså?
Det där är en tumlare.
En tumlare som dessutom inte bär en kommunikationshjälm,
vilket får mig att undra med vilket system
kommunikationen ska ske.
Och visst sa jag att jag vill ha löstagbara flikar?
-Ja, det sa jag! -Just det.
Apropå det skickade rollbesättarna det här.
Men för kännedom är nog hälften tumlare.
Lee är du om du har ångrat nåt så mycket att det är outhärdligt,
hur du än försöker.
Lee är du om du äntligen fick chansen att gottgöra det,
att rätta till allt.
Men nu är du bara...
...rädd att du har tagit dig vatten över huvudet, att det är kört,
men framför allt är du rädd att även om du skulle lyckas
skulle ingenting bli bättre.
FÖRSONING
Välkommen till Jejuneinstitutets introduktionscenter i Philadelphia.
Varsågod och sitt i fåtöljen som finns till förfogande.
Orienteringen inleds om fem,
fyra, tre,
två, ett.
Kära nån.
Nicka om du håller med.
Jag vet inte riktigt vad jag ska hålla med om, men...
Fin kostym.
Snälla. De enda svarsalternativen är att nicka för ja,
nicka för nej, sen ja, sen nej...
Är det här en sekt?
...sen nej, sen ja, nicka inte alls.
Det låter spännande.
Och spännande är ju bra...typ.
Fem förinspelade reaktioner, sen trycka på en knapp. Barnlekar.
Alltså, det verkar rätt kul och så,
men om det handlar om skumma sexgrejer blir jag besviken.
Nej, min vän. Inte du. Du hör inte hemma här. Följ med mig.
Du tillhör de speciella.
Och hur har veckan varit?
Det är helt normalt att uppleva ett ångestpåslag
efter en stor livshändelse.
Även såna som vi borde fira.
Du har byggt upp den där enheten under flera år.
Jag vet. Jag trodde bara...
Jag vet inte, att det skulle kännas annorlunda.
Jag har gjort allt jag skulle göra.
Nu har jag allt som jag trodde att jag ville ha.
Erkännande, framgång,
mer pengar än jag kan göra av med.
Men nu...
Är du aldrig rädd att du inte är hjälten i din egen berättelse?
-Handlar det om Clara? -Nej.
Kanske. Jag vet inte.
Men...
Ibland undrar jag.
Tänk om det visar sig att jag faktiskt är skurken?
Jejune, bryt tabun!
Och bryt. Jösses, såg du det där?
Det kan ha varit den mest tvetydigt elaka promenaden
i min karriär. Jag är hajpad.
Är det nån som ser en hardcore klockan nio?
Ja. Ska vakterna ingripa?
Glöm det.
Vi ligger redan efter. Vad är det värsta han kan göra?
Jag kanske är tokig, men jag tror att han precis...
Jag vet, han är i bagaget.
Ja.
Jejune, bryt tabun!
Trampa! - Vi kommer, Fredwynn!
Ur vägen! Ur vägen!
Hör upp.
Ändrade planer. Vi struntar i publikinsidern.
Vi tar tanten.
Vem är jag?!
Vem är jag?
Minns jag ens det längre?
Nu är det slut på det, mina vänner. Nu är det slut.
Nu behöver jag en frivillig för demonstrationen.
-Fan. -Många frivilliga.
Kom igen, Janice. Kom igen.
Då ska vi se, då ska vi se.
Välj mig!
Ja! Så ska det se ut. Nu är vi på banan igen!
Nu är vi...
Hallå!
Hej!
BAKOM THE I.D.E.A.
-Miss Lee, träffa mina vänner! -Vems unge är det här?
Förlåt. Jag ber om ursäkt. Barnvakten ställde precis in.
-Du får inte störa miss Lee. -Men de väntar vid dörren.
Vilka?
Den söta tanten, den gamla tanten, den långe mannen, den udda mannen.
-Kom igen. -Var?
-Här. -Herregud!
Jag har Soterias sten!
Det positiva är att det där teamet äntligen hittade Claras hus.
Det negativa är att de också hittade ditt.
Du skulle ju ha koll på dem.
Jag har ju det. Det är därför jag har koll på hussituationen.
Men oroa dig inte. De kommer nog inte att gå dit.
Förlåt, jag är bara nervös.
De är definitivt på väg dit, i detta nu.
Va?
Fan.
Fan!
Varför får jag inte bara ge er en magisk upplevelse? Helvete!
Dåliga nyheter. De har Clara.
Vi behöver er hjälp nu.
Dåliga nyheter.
De har Clara. Vi behöver er hjälp nu.
Se till att de kommer till finalen, till varje pris.
Stoppa musiken! Snälla, stoppa musiken!
Det där är inte Clara. Clara finns på riktigt, men det där är inte hon.
Clara finns, och hon är där ute...
-Ska vi kasta ut dem? -Nej.
De förtjänar att stanna, kanske mer än nån annan.
Nu är jag vaken. Vaken och förbannad.
Det finns en sak jag måste göra.
Lugna ner dig. Det är bara ett spel.
Sanningen är att Clara är död.
Och det är mitt fel.
Tack.
Får jag se.
T. Emerson.
Det var en rätt galen kväll igår.
Låten och delfinen.
Men på ett bra sätt, va?
Alltså, jag är ju inte arg.
Jag gillade det.
Jag vet. Jag också.
Hittar ni nåt?
Nej.
Ingen T. Emerson nånstans.
T. Emerson, var är du?
Det kan vara vem som helst.
Peter, du tar tjejen med blommorna.
Janice, fotgängarna.
Fråga dem.
Simone, kolla med gothgänget
om de har sett nån.
-Fredwynn, det är en begravning. -Hörni.
Här är den.
Här.
"Clara Torres. 15 mars 1979
6 december
1999."
Hej. Clara här.
Jösses, jag har scenskräck utan att det är nån i närheten.
Herregud, det är hon.
Den riktiga Clara.
Okej. Jo, jag har tänkt mycket på en sak på sistone.
Att jag inte kan avgöra vad som kommer först,
att känna sig olycklig eller känna sig ensam.
Det kanske kvittar eftersom det egentligen
är symptom för en och samma sjuka.
Illusionen att vi är ensamma i allt det här,
att vår smärta, våra förhoppningar, vår rädsla,
att det är vårt eget, och bara vårt eget.
Det gav mig en idé.
Jag höll på med konst
eftersom jag ville visa människor magin som finns omkring oss,
men så började jag tänka att jag missade poängen.
Jag vill inte bara göra vackra saker.
Jag vill skapa nåt som genomflödar människors system,
som skakar om dem så mycket
att de inte förstår nånting, och allt de kan hålla fast vid,
allt de kan se, är varandra.
Det är där den äkta magin finns. I kontakterna.
Så ja, det är min stora idé.
Det kanske är galet eller dumt.
TA DET DU BEHÖVER!
Men å andra sidan,
kanske inte.
Det är kanske upp till mig att hitta sätt att ena människor.
Jag vet inte hur jag ska göra det, men jag måste försöka.
Vi får ju trots allt inte så mycket tid
på det här snurrande klotet, va?
Är det verkligen så galet att vilja förändra världen
under den tid jag har kvar?
Enligt det här...
...sålde Clara sin rörelse till Lee, och...
...dog ett halvår senare.
Så allt det här, spelet och galenskaperna, allting...
-Det var för henne. -Ja.
För Clara.
Okej, här var det mjölk, kaffe, te med citron,
och en tranbärsäppeljuice för att rensa ut slaggprodukter,
vilket du inte hade behövt berätta.
Har jag förstått det rätt?
Arkitekten, också känd som Lee, är den riktiga Damen i svart,
och fick såna skuldkänslor av att ha övertalat Clara att sälja sina idéer
att hon skapade hela spelet
för att sona sina synder,
och sen tog ni det på så stort allvar att ni nästan förstörde allt.
Men så fick hon samvetskval igen,
och hittade på ett helt nytt slut bara för er.
I stora drag, ja.
Jag säger då det.
Det har varit intressant att tjuvlyssna på er.
Jag kommer att sakna er.
Ingen fara. Vi kommer tillbaka.
Vi är ju vänner nu, och det här är liksom vårt ställe, eller hur?
Förlåt.
Jag...
-Jag måste ta det här. -Okej.
Ursäkta.
Vad känner ni för? Jag tänker pannkakor.
Skulle du vilja gå ut med mig? Alltså, typ en dejt?
Jag menar inte typ en dejt, utan en riktig dejt.
För tydlighetens skull pratar jag med Simone. Fredwynn, du är bra...
Jättegärna.
-Säkert? -Ja.
Jag hoppades verkligen på det svaret. Toppen.
Janice, Simone och jag ska på dejt.
Hon sa ja. Jag frågade.
Men det var väl på tiden.
Vad roligt för er.
Hörni, jag måste gå. Plikten kallar.
-Kan du...? -Javisst.
Jag vill höra allt om dejten nästa gång vi ses.
Hej då.
Hej då, Janice.
Jag tänker också lämna den här inrättningen
och återgå till min bostad.
-Jaså? -Ja.
Jag har inte fått en tupplur på 36 timmar,
och den där mordtavlan kommer inte att automatiskt bli en klippbok.
-Fixar du det här? -Ja.
-Nej. -Okej.
Ja, jag är...
...rätt trött, ärligt talat.
Och om jag stannar och äter med dig nu
skulle det räknas som vår första dejt, så...
Ja, där finns det en rätt tydlig praxis där, tror jag.
-Ses ikväll? -Ses ikväll.
Det ser jag fram emot.
Tack.
Simone. Hej.
Hej.
Förlåt att jag är så sen.
Jag tänkte skylla på att jag inte hittade,
men det var klädvalet som tog tid.
Du är jättevacker. Det menar jag.
Slå dig ner. Du får sitta här.
-Tack. -Varsågod.
Kana in.
Till...damen?
-Ja. Tack. -Jag beställde.
Jag hörde att det är snofsigt. Ett smakprov.
Okej... För smakprover.
Berätta, snygging,
brukar du ta med alla brudar till den här krogen?
Nej, jag har aldrig varit här.
Jag googlade "romantiska restauranger",
och den här hade högst betyg så jag valde den.
Jag ville att det skulle vara fint.
Jäklar!
Rackarns. Mitt fel. Nej, det går bra.
-Du ska inte behöva göra nåt. -Ingen fara.
Jag är nog väldigt nervös.
Jag också.
Tvärtemot vad du kanske tror
brukar jag sällan äta fint
med extremt långa och stiliga gentlemän.
Extremt stilig?
Egentligen sa jag "extremt lång".
Just det.
Bara så du vet är jag jätteglad att vi gör det här.
Jag också.
Verkligen.
Det känns trist att det är över. Förstår du?
Ja.
Jag ser mig omkring och undrar om det är tillbaka.
Det var en kille hemma hos mig idag, till exempel.
Han såg lite busig ut.
Jag tittade på honom och var säker på att nåt kul skulle hända,
men så... Ja.
Ingenting hände.
Det känns som skönhetsabstinens eller nåt.
Det är precis vad det är.
Men vi har ju verkligheten.
Ja.
Så jag vill lära känna dig.
Peter i verkligheten, vad är det med honom?
Okej.
Vad vill du veta?
Det enda jag vet är att du jobbade med musikdata
och att du bor i samma hus som
en kille med ett busigt leende.
Så vi kan ta...
...vad som helst.
-Stort eller smått. -Just det.
Säg det första du tänker på.
-Det är ändå många alternativ. -Ja.
-Tänk inte efter. Säg bara... -Jag får näsblod.
Jag får näsblod.
Okej. Javisst. Det är intressant. Det är det.
-Bra. -Ja.
Inte så ofta numera.
Det hände ofta när jag var liten. Det flödade.
När jag var liten tog mamma med mig för att göra skiktröntgen
och ta reda på orsaken,
och jag hade visst en så kallad en "hjärnknopp"...
...i bakhuvudet.
Den syns inte nu, men finns där.
Den fyller ingen funktion. Den orsakar bara näsblod.
Den ger mig ingen extra hjärnkraft eller nåt sånt.
Så...
-Ja. -Men vad hände?
Slutade näsblödningarna bara?
Nej, men det lugnade ner sig.
Jag antar för att skallen växte och gav knoppen mer plats.
-Troligen. -Så trycket på den minskade.
Ja. Det händer fortfarande om jag är riktigt stressad eller ledsen.
Simone, jag vill bara säga en sak.
Jag har inte behövt prata om mig själv
på väldigt, väldigt, väldigt länge.
Och...
Jag märker att jag inte vet vad jag ska säga.
Alla andra är så charmiga och jag önskar att jag var charmig.
Jag känner mig inte charmig.
-Vill du gå härifrån? -Jättegärna.
Tack.
Hej.
Ja, jag gjorde det.
-Klar? -Ja.
Tänk att ingen av oss har gjort det förut.
Eller hur.
Okej.
Vad tycks?
De smakar nog likadant.
Det var kul.
Ja.
Men vi behövde inte prata så mycket eftersom vi hade munnen full.
Vi kan väl börja med nåt lätt.
Vilken är din favoritfilm?
Det var inte lätt. Min favoritfilm? Det finns så många.
Jag vet inte. Vilken är din?
Brisby och NIMHs hemlighet.
Den tecknade om råttorna?
När du säger så känns det lite pinsamt.
Det är inget att skämmas för. Det är suveränt.
-Jag kan inte toppa det. -Du måste inte toppa det, Peter.
Tårta eller paj?
Jag gillar både och.
Fly eller fäkta?
Frysa.
Jag lärde mig i SVU att det finns ett tredje alternativ - frysa.
Du, då?
Först fäkta, sen fly.
Det var oväntat.
Hej.
Läget?
Peter...
Innan du säger nåt, får jag säga en sak?
-Snälla? -Visst.
Jag vet att jag inte är så bra på den här dejten.
Men jag ska verkligen anstränga mig. Jag blir bättre.
Blir du det?
Inte än, men jag ska...
-Kan jag vara uppriktig? -Inte än. Gör det inte än.
Nej, jag... Du...
Jag tycker att du är en jättesnäll person.
Men jag är bara rädd att vi inte...
Nej. Så här...
Jag ska vara ärlig.
Jag tror inte att du är redo för det här.
Har du ens funderat på
hur komplicerat det skulle bli...
...om vi...
...du vet, dejtade?
Jag har funderat på att vara lycklig.
Mycket.
Det var jättefint sagt.
Men jag...
Jag tror att du precis har börjat lära känna dig själv,
och det är jättefint.
Men...
...du ligger typ 20 år efter.
Jag förstår inte.
Märkte du inte de där killarna?
Nej.
Precis. Ja...
De tittade på oss...
De tittade väl på dig eftersom du är fin.
Nej, Peter.
De tittade inte på mig för att jag är fin.
De tittade på oss och tänkte:
"Vad gör den där killen med en...
...transkvinna?"
Och de tänkte att om det hade varit
lite mindre folk i omlopp
skulle de ge oss stryk, eller nåt ännu värre,
för det är min verklighet. Jag...
Jag har precis blivit stark nog att dela det med nån,
och jag trodde verkligen att det kunde vara du.
Men jag tror att jag behöver nån
som kan finnas där för mig,
och du vet inte ens om du föredrar tårta eller paj.
Det är en enkel fråga, och...
Nu går vi för fort fram.
Nej, Peter, det gör jag inte. Det gör jag inte, jag...
Men jag ligger före dig, och det...
...är jättetråkigt, men så är det.
Kan jag vara ärlig om en sak?
Ja. Visst, varsågod.
Jag tror att du har tänkt på det här väldigt länge,
sen innan jag dök upp, och att det inte har med mig att göra.
Jag förstår,
men jag tror att det finns ett annat perspektiv
på hela den här situationen och att vi tillsammans kanske kan...
Snälla, lyssna.
Vi kan bestämma hur vi vill att världen ska vara för oss.
Det kanske inte behöver vara lika hemskt som det är i ditt huvud.
Vår berättelse kan vara vår egen om vi bara...
...försöker lösa det tillsammans.
Jag tycker att du har tur som har den lyxen
att se så på världen.
-Jag vill inte bråka om det här. -Men så här är det.
-Du... -Vi är inte längre i spelet.
Vill du att vi blir främlingar igen?
Är det här flykten som du pratade om?
Du kan väl ringa
när du har rett ut debatten om tårta eller paj.
Du behöver inte håna mig.
Jag vet vem du vill vara.
Jag ser honom.
Han är underbar.
Du är bara inte framme än, Peter.
Det tar flera år. Det tar ett liv.
Och innan du har nått längre på den vägen...
Jag tror inte att vi har nån chans, Peter. Tyvärr.
Hur många år?
-Ta det inte så bokstavligt. -Hur många år?
-Jag vet inte. -Ett?
Visst.
Okej.
Sköt om dig, Petriskålen.
Vi är ju vänner nu och det här är liksom vårt ställe, eller hur?
Förlåt.
Jag...
Jag måste ta det här.
Ursäkta.
Hallå?
Inte typ en dejt. En riktig dejt.
Okej.
Var är han nu?
Jag är på väg.
Janice, Simone och jag ska på dejt.
-Hon sa ja. Jag frågade. -Men det var väl på tiden.
Vad roligt för er. Hörni, jag måste gå. Plikten kallar.
-Kan du...? -Javisst.
Nästa gång vi ses vill jag höra allt om dejten.
-Vi ses. -Vi ses, Janice.
Du med skrivtavlan, är du en "sköterska"?
Ja.
Lev Foster skrevs in tidigare idag för vad jag antar
utifrån hans historia, var en ny stroke.
-Hur känner du patienten? -Jag är hans frus spelpartner.
-Ursäkta, sir. -Förlåt, Janice.
Jag vet att jag har svårt med gränser men jag märkte att nåt var fel,
och visste inte vad jag skulle göra.
Det är okej. Han är med mig.
Jag är tacksam för all hjälp de senaste månaderna.
Jag behöver väl få tänka efter en stund.
Givetvis, Janice.
-Fundera så länge du behöver. -Tack.
Vad kan jag göra?
Inget.
Ingen kan göra nåt, förutom jag.
Jag måste släppa honom, Fredwynn.
Låta honom få frid. Jag måste det.
Vad har ni sagt om livsuppehållande behandling?
Alltså, vad har ni beslutat om...
Jag vet vad du menar. Jag...
Fredwynn...
Jag måste ringa ett samtal,
så jag går ut i korridoren en stund.
Jag är strax tillbaka.
Tack, Fredwynn.
-För att du kom hit. -Ja.
-Ring ditt samtal. Ta det lugnt. -Okej.
Ska jag... Ska jag prata med honom?
Det sägs att det är bra för dem, att man pratar.
Ja, det vore fint. Tack.
En följdfråga.
Hur mycket vet han om subliminal reklam?
Nästan inget.
Okej.
Säger dig namnet Edward Bernays nånting?
Ben, det är mamma. Det är andra gången jag ringer.
Snälla, ring mig. Det gäller pappa. Jag måste prata med dig.
Inget mer, alltså?
Du ger bara upp.
Du hörde läkaren. Han är borta. Lev kommer inte tillbaka.
Att hållas vid liv med maskiner är inte vad han hade velat.
Du gör det inte. Du kan inte.
Maka och mor - det är allt du är.
Din son är vuxen och behöver dig inte mer.
Förlorar du Lev, vad är du då?
Inget.
Snälla, gör det inte. Jag kan inte förlora honom.
Det gör du inte.
Jag gör det.
Du har ett helt liv med honom.
Till slut blir det upp till dig att släppa honom.
Det ingår i paketet.
Det ingår i kärleken.
-Snälla, du kan inte! -Jo, det kan jag.
Lita på mig.
Vi klarar oss.
Du.
Jag har mer av livet kvar,
och jag måste lära mig leva utan honom.
Men jag klarar det inte utan dig.
Snälla, gå inte.
Sluta inte...störa mig.
Ben.
Hej.
Jag vet.
Jag beklagar, gubben. Verkligen.
Jag menar inte att jorden är ihålig. Det vore absurt.
Men finns det nån anledning till
att staten så gärna vill misskreditera
teorins främsta förespråkare?
Svar ja. Det tror jag.
Då får du skriva under här.
Det är synd att vi aldrig hann träffas, Lev.
Janice är speciell.
Som person, alltså.
Jag vet inte vad jag ska göra eller säga.
Jag borde kanske gå.
Eller kanske stanna.
Kanske sluta prata.
Du får gärna stanna, men jag förstår...
Jag stannar.
Jag är med dig, hjärtat. Jag håller din hand.
Ben är också här, i sitt hjärta.
Din son vill att du ska veta att han älskar dig,
och han håller din andra hand.
Jag hoppas att du kan känna oss.
Hej.
Tack för att ni kom.
Många av er har jag inte sett på väldigt länge.
Lev hade...
Jag...
Jag är inte så bra på det här.
Lev var en så fantastisk talare. Det vet ni nog.
Han var så bra på saker som jag inte alls kunde.
Jag vet inte.
Jag var kanske bra på saker som han inte alls kunde.
Jag kanske inte vet vad jag kunde
eftersom han var så jäkla bra på allt.
Kanske.
En sak vet jag.
Jag kommer att älska och sakna honom så länge jag lever.
Det kan jag göra.
Det kan jag.
Hej.
Här kommer Janice.
-Hej. -Hej.
Tusen tack för att ni kom. Det betyder massor för mig.
Simone.
-Det var en vacker ceremoni. -Tack.
-Jag beklagar. -Tack.
Ja. Det var gripande.
Fredwynn.
Jag instämmer om tillställningen.
Och jag har med allas spelakt.
Jag övervägde att invänta en naturlig övergång till den...
...men efter flera mentala simulationer
valde jag nuet, abrupt.
Hur som helst tänkte jag att ni vill ha dem.
Jag har inte tittat i dem.
Okej, jag skummade igenom dem, men tänkte att ni vill ha dem,
som minne, laminera dem, bränna dem, vad som helst.
-Poängen är att de är era. -Det var omtänksamt av dig.
-Jag måste gå vidare, okej? -Javisst.
-Vi hörs. -Hej då, Janice.
Hej då.
Namn: Janice Foster.
Ålder: 28.
DAG 5 DATAAVVIKELSER
Civilstånd: Singel.
Väldigt singel.
Allmänt: Förväxlar avtrubbning med trygghet.
Försök att skydda sig med rutiner
har gjort honom till en fånge i sitt eget fängelse.
Livrädd för sin egen sårbarhet.
Verkar inte inse att styrka och svaghet
inte utesluter varandra.
Rädd att hon har gett bort det bästa av sig själv
och ser inte vad som har växt upp istället.
Deras färdigheter och brister passar så bra och dåligt ihop...
...att man inte kan tänka sig
att det här teamet inte ska påverka varandra avsevärt.
Huruvida det blir till det bättre eller sämre återstår att se.
En sista kommentar om denne "Fredwynn".
I början trodde jag att han var blind för sin egen besatthet
och effekten den har på de människor han älskar mest.
Men han vet hur de påverkas. Han vet hur han själv påverkas.
Han vet att han borde släppa taget om saker och ting. Och ändå...
Och ändå...
...kan han inte rå för det.
Han är alltid så säker på att det finns mer,
och att han, och bara han, har hittat sanningen.
Och det är klart, i det här fallet visar det sig...
...att han har rätt.