Velkommen tilbage.
Du er tydeligvis klar over, at dette program hedder
Dispatches From Elsewhere,
en titel, hvis relevans jeg kun for nylig selv blev klar over.
Medmindre det er din første oplevelse med en fjernsynsserie,
og det ved vi jo, det ikke er,
så formoder du nok, at vi hastigt nærmer os
enden af vores rejse sammen.
Men der tager du fejl.
Mens vores tid sammen snart er forbi,
er vi, som vi altid har været, midt i vores historie.
Tag bare Peter.
Ja, det kan jeg gøre nu.
Det er meget sjovere end forventet, så jeg vil gøre det igen.
Peter er dig, hvis 351 dage var gået i din tidsramme,
siden den absolutte, ubestridelige, ingen tvivl om det,
værste aften i dit liv.
Jeg lader mig ikke rive med. Hav det godt, Petriskål.
Peter er dig, hvis du det meste af dit liv
ikke kunne slippe af med følelsen af, at noget manglede.
Så fik du endelig en oplevelse af, hvad ægte lykke var.
Men så var den væk.
Så en dag går det op for dig.
En så forfærdelig realisering, som samtidig er totalt tydelig.
Det rigtige problem -
og måske det eneste problem -
er, at det rent faktisk er dig.
Det var ikke engang en svær beslutning. Kage eller tærte.
Jeg kunne ikke tage et virkelig simpelt valg.
Hvad tror du grunden er?
På et tidspunkt fulgte jeg bare et spor uden at indse det.
Grundskolen blev gymnasiet, så universitet og så mit job.
Jeg aner ikke, hvem jeg er.
Jeg er en tom skal.
I et øjeblik under kampen var jeg nogen.
Jeg følte, at jeg var nogen og jeg prøvede at løbe med det...
Jeg var som Grimm E. Ulv, der løber ud over klippen.
Hun spurgte mig, hvem jeg var,
og da jeg kiggede ned, svævede jeg.
Jeg svævede i luften uden noget at stå på.
Jeg kan se, at du er meget ubekvem.
Ja.
Men jeg tror, det er et tegn på fremskridt.
Er det? Tak.
Eller er det noget, du siger for at holde mig ved psykiatri-patten?
Undskyld, det var en mærkelig ting at sige.
Jeg er vred.
Ikke på dig. Jeg er...
Jeg er vred på mig selv.
Du tager dine første skridt mod rigtig selvudforskning
og åbner en boks, du har haft låst så længe, at du har glemt indholdet.
Hvad sker der, hvis jeg åbner boksen, og den er tom?
Peter, er det sandt, at du lige så godt kan lide kage som tærte?
Jeg vil mene, det er sandt, ja.
Okay.
Det er en gyldig mening.
Hvorfor sætter du et spørgsmålstegn til sidst?
Jeg er meget bange.
Det er det helt enkle svar.
Jeg er bange. Jeg er bange. Jeg er bange.
Hvis du lavede en liste over ting -
store ting, små ting, det er lige meget -
og du begyndte at notere din ærlige reaktion på dem.
Ja, det kan jeg gøre.
-Det kan jeg gøre. -Godt.
Prøv ikke at dømme dig selv.
Det er et godt råd.
Du kan ikke bare tænde for en kontakt og lære, hvem du er.
Det er en proces, en rejse.
Det er en rejse.
Hvor længe tager den rejse angiveligt?
Jeg har ikke brug for et specifikt antal dage, men det ville hjælpe.
Man kan sige et helt liv.
Okay. Ja, det giver mening.
Jeg spørger, fordi Simone sagde, at jeg måtte ringe om et år.
Hun mente det nok ikke bogstaveligt.
ET ÅR SENERE
Som jeg sagde, Peter er dig,
hvis du var lige midt i din historie,
men der stadig er en ting, du ikke har fundet ud af.
Er denne historie en komedie...
...en tragedie eller noget midt imellem?
Mig igen. Tre ting.
Et: historier består af mindre historier, ligesom russiske dukker.
To: russiske dukker er søde, men nytteløse.
Tre: det er stort, så vær opmærksom,
historier er manipulationer af tid, rum og synspunkt.
De viser os, hvad de vil have, vi skal se. Er du med?
Tag bare Simone.
Simone spiller en stor rolle i Peters historie.
Hav det godt, Petriskål.
Men Simones historie er også hendes egen.
Simone er dig, hvis du har følt,
at det eneste, du kunne regne med i livet, var, at blive svigtet.
Peter og jeg har været...
...et mærkeligt sted. Vores date var en katastrofe.
Åh nej.
Jeg sagde, at vi ikke burde se hinanden.
Simone, I virkede så gode sammen.
Ja, i spillet var vi gode, men...
...i livet er vi...
...ikke særlig gode.
Jeg så ham som den, jeg troede, han kunne blive,
og ikke den, han virkelig var.
Men jeg...
Jeg tror ikke, han er klar til... Du ved.
Han har skjult sig for verden så længe,
at han har glemt, hvordan her er.
Ja.
-Hvad? -Jep.
Hvad?
Hvad er det, du ikke siger?
Simone, det er Peter.
Sådan er han, det er Peters ting. Men hvad med dig?
Du kvittede dine studier og dit job.
-De fyrede mig. -Du holdt op med at komme!
Det er svært ikke at bemærke, at din eneste ven
og nærmeste fortrolige er en lille, gammel kvinde,
som du mødte for et par uger siden.
Måske kan jeg lide forandringer. Forandring er godt, ikke?
-Forandring er godt. -Ja.
Forandring er rigtig godt.
Simone, handler det her om forandring
eller om at løbe?
Løbe og løbe og løbe og løbe?
På et tidspunkt må du stoppe
og sige: "Okay, sådan her er det.
Det her er mig. Tag det, eller lad være."
Vær dristig, vær modig, vær dig.
KAN IKKE LIDE 1. NÆSEBLOD
2. BØF TARTAR
...hold den foran den anden ring i luften,
og sig en, to, tre! Så sidder de sammen sådan her.
HOLDER AF 4. TRYLLEKUNSTER
Det var en, to og...
...tre!
LÆR AT TRYLLE TRYLLESKOLEN PRESTO
Vi har fået en dårlig kulturel vane
med at komme ordene "bare et" foran "tilfælde."
Er det, fordi vi er bange for spindet eller edderkoppen?
Hvor fanden tror du, at du skal hen?
Jeg er det forkerte sted. Jeg skal til...
Er du klædt og klar til at ryste den røv?
Kom så, skat.
Vi tager os godt af dig.
Okay, okay, okay!
-Er I missekatte klar til at knokle? -Åh ja!
Det kan jeg lide at høre.
Og hop, og hop, og hop.
Ja, vis, at I kan shimmy!
Når vi skrider til handling - og går fremad -
giver edderkoppen os tegn på, at vi er på rette vej,
hvis vi er modige nok til at se dem.
Simone.
-Hej. -Hej.
Peter, wow.
Ja, vildt.
Og jeg troede ikke, at jeg vidste, hvad jeg skulle vælge.
Jeg har prøvet ting,
oplevet nye ting.
Det er sjovt.
-Godt for dig. -Tak.
Og du har selvfølgelig en rigtig liste, ikke?
Jo.
"Hatte."
Er det både på "kan lide" og "kan ikke lide".
Jeg blev overrasket over, hvor godt jeg kan lide hatte,
men også over, at jeg ikke kan lide at have dem på.
Hele tiden tænker jeg: "Jeg har en hat på."
-Det forstår jeg godt. -Ja.
Og... tryllekunster.
Tricks og den slags?
Illusioner.
Jeg laver ikke sjov. Jeg kommer lige fra kurset.
-Virkelig? -Ja. Jeg plejer at stoppe her.
Det er på hjemvejen.
Fint. Også for mig.
Jeg kommer fra en dansemotionsting.
Det er sjovt. Morsomt. Det er sjovt.
Det lyder sjovt, og du ser godt ud.
Tak.
Jeg ved ikke, om du skal noget om et par uger, men jeg...
Jeg har min afslutningsopvisning.
Jeg har inviteret Janice. Hun kommer.
Jeg har inviteret Fredwynn. Han har ikke svaret.
Men... jeg ved ikke, om du kan...
Ja, jeg ser, om jeg kan.
Ikke noget pres eller noget.
Er det dit kort?
Nej.
Okay.
Hun kom ikke. Det er fint nok, ikke?
Det er ikke noget særligt. Vi har en forestilling, ikke?
Tak. Vi kan gøre det her.
Hvad med det her?
Hvorfor gør du det mod mig?
Giv AbracaDebra en hånd!
Tak.
Nu til vores næste optrædende.
Han vil forbløffe jer med sit vovemod, blænde jer med sine numre.
Tag godt imod Peter den Store!
Simone!
Peter, det var så sjovt.
Bortset fra der, hvor du næsten druknede. Det var rædsomt.
Men jeg... Jeg er fuld af beundring.
Jeg er glad for, at du kom. Det betyder så meget for mig.
Tak.
Nå, men...
Jeg vil lade jer to...
-Janice, det behøver du ikke. -Se der.
Et bord med løbesedler og brochurer.
Jeg går over til løbesedlerne og brochurerne.
Jeg er glad for, at du kom. Jeg vidste ikke, om du ville.
Så så jeg dig i tanken og...
Okay. Peter, jeg...
Må jeg tale først denne gang?
Ja.
Jeg vil ikke prøve at fortælle dig, at vi skal prøve igen,
for jeg har fundet ud af mig selv.
Det har jeg ikke.
Jeg ved, at for første gang i mit liv,
føler jeg, at jeg er på vej mod noget
i stedet for bare at stå stille. Ved du, hvad jeg mener?
Ja, det tror jeg, at jeg gør.
Må jeg vise dig noget?
Ja.
Listen over hvad du kan lide og ikke kan lide?
Ja.
Ja. Jeg har...
Læs, hvad jeg kan lide.
"Tale med Simone.
Kysse Simone.
Simones latter.
Vide at jeg skal se Simone senere.
At Simone læser min liste."
Jeg skrev det, så jeg kunne høre din latter.
Jeg var langt ude, da du mødte mig.
Det er jeg sikkert stadigvæk.
Men en klog kvinde fortalte mig for nylig,
at lykke ikke er at tænde for en kontakt.
Det er en rejse.
Og jeg forstår bare ikke, hvorfor du og jeg ikke kan...
...overveje at tage den rejse sammen.
For jeg kan så godt lide dig.
Jeg hørte, hvad du sagde, og jeg har tænkt meget over det.
Jeg ved, at nogle ting bliver rigtig svære.
Og jeg forstår, der vil være ting,
som er helt nye for mig,
og jeg vil sikkert kvaje mig.
Men en ting, jeg kan love dig...
...er, at jeg vil prøve.
For der er en ting...
...så længe jeg kan huske,
jeg har vidst, hvad jeg følte for, og det er dig.
Historier er modige handlinger og sande øjeblikke.
Jeg vil ikke være anmassende.
Jeg har ikke gjort det her meget længe,
og jeg er nervøs.
Nå, men...
Jeg har aldrig gjort det her.
Og...
Jeg er meget angst.
Men på en god måde.
ET ÅR SENERE
Hej.
Nej, du må undskylde. Mit vækkeur vækkede mig ikke.
Jeg satte ikke vækkeuret.
Jeg ved, det her er spillets årsdag,
og ikke vores årsdag,
men dagen, vi blev et team, er også dagen, hvor vi mødtes,
og... det er den vigtigste dag for mig.
Så den her er til dig.
Peter.
Åh gud.
Mine rotter.
Ja.
FRU FRISBY OG ROTTERNE FRA NIMH
Jeg elsker den. Den er perfekt.
Det er jeg glad for.
Okay.
-Min tur. -Hvad mener du?
Tror du, at du er den eneste romantiker her?
Kom.
Hvor fører du mig hen?
Åh gud, du hader den, ikke?
Undskyld. Jeg sagde til mig selv: "Simone, det er enten den bedste
eller værste idé, du har fået."
Jeg følte, at spillet var den første gang,
du virkelig tog en chance, og jeg...
Det ville jeg ære.
Og jeg...
Du skulle se dig, som jeg ser dig.
Sig noget.
Det er den mærkeligste...
...sødeste ting, nogen har gjort for mig.
-Fint nok. -Jeg elsker den.
-Gør du? -Jeg elsker den så højt.
Jeg ser så smuk ud.
Ja, det er min fyr.
Ja.
Hvor er alle henne?
Den sensorisk-motoriske fase, den præoperationelle fase,
den konkret-operationel fase og den formelt-operationelle fase.
Det stemmer, Janice.
Er der mangler eller huller i Piagets teori?
Han studerede kun sine egne børn
og tog aldrig højde for kultur eller sociale interaktioner
eller socioøkonomiske forskelle.
-Men udover det... -Udover det ramte han plet.
Janice er dig, hvis du har bekymret dig for,
at dine bedste dage er bag dig.
Jeg savner ham.
Jeg savner at tale med ham.
Jeg ved, at han stadig er her med mig,
men det bliver sværere at høre hans stemme. Jeg savner ham!
Jeg savner mit hold.
Jeg savner mit liv.
Måske er det tid til at hente nogle flere løbesedler.
Nej, nej. Spillet er slut.
Kom nu, spillet er aldrig slut.
Vi er altid lige midt i det, indtil vi ikke er.
Jeg synes, vi skal spille så meget, vi kan,
mens vi stadig har chancen.
Jeg ved ikke.
Du bad mig blive og plage dig, husker du nok?
Nu plager jeg dig.
Let røven.
Jeg forstår også tid.
Okay.
Gør det.
Nogle gange handler historier om, at man gør dem til sine egne.
Vi holder for i dag. Vi ses på torsdag.
Jeg er her! Jeg er her!
-Hej. -Jeg er her!
Bare rolig, Simone kom også meget for sent.
Godt.
-Peter? -Ja.
-Se dig lige. -Den er virkelig noget, ikke?
-Den er stor. -Ja.
God spil-årsdag.
God spil-årsdag. Kom så, blåt hold!
Kom så, blåt hold!
Ja.
Hvor er Fredwynn?
Aner det ikke. Alle kommer for sent i dag.
Fredwynn kommer aldrig for sent.
Han siger: "Sendrægtighed er en moralsk brist."
Fredwynn har ikke svaret på mine sms'er længe.
Vent lidt. Hvornår så nogen af os sidst Fredwynn?
Du godeste.
Det er her omkring.
Fredwynn?
Det er mig, Janice!
Jeg er her med Peter og Simone!
-Vil du lukke os... -Den er åben.
Det her er mærkeligt.
Er du der, makker?
Fredwynn?
Er du her?
Fred...
Åh, Fredwynn.
Nu grubler du sikkert over:
"Hvad med dig, F-to-the-red-to-the-wynn?
Fik du bugt med din frygt?
Fandt du dit sande jeg?
Gjorde du din historie til din egen?"
Jeg gjorde meget mere end det.
Jeg er dig, hvis du nogensinde har troet,
at tingene ikke var, som man skulle tro.
Hvis du har fornemmet, at mystiske kræfter var på spil.
Hvis du vidste, du ikke kunne finde hvile, før du kendte sandheden.
Torres: T-O-R-R-E-S.
Fornavn: Clara.
Ingenting? Ingenting.
Ingen dødsattest i arkivet?
Okay. Muligheder.
Et: Menneskelig fejl.
Clara Torres døde, men papirerne blev forlagt,
stjålet eller spist af mider.
Hvad jeg hedder? Fredwynn.
Fredwynn. Fredwynn.
Mit efternavn?
Hvad er mit efternavn?
Mulighed to: Clara er død,
men hun døde ikke i City of Brotherly Love.
Ingenting. Fornavn: Clara.
T-O-R-R-E-S.
Fornavn: Clara.
Hvad jeg hedder?
Muligheder. Fornavn: Clara.
Mit efternavn? Ingenting?
Fornavn: Fredwynn. Muligheder. T-O-R-R-E-S.
Torres.
Fik jeg nævnt, at jeg ikke sover mere?
Indtil nu havde verden virket
som en række sammenkædede puslespil.
Skønheden ved puslespil er, at de altid kan blive løst.
Jeg skulle bare finde mønstret.
Det grundlæggende princip, den centrale tese,
løsningen, der ville få alt til at give mening.
Nævnte jeg, at jeg ikke sover mere?
Menneskelig fejl. Fornavn: Clara. Muligheder.
Nævnte jeg, at jeg ikke sover mere?
Du må have hjælp. Hvad jeg hedder.
Vis mig det! Hvor? ...spist af mider.
Jeg sov ikke mere. T-O-R-R-E-S.
...at jeg ikke sov mere?
Og så skete det.
Jeg er ikke skør.
Jeg er ikke skør. Jeg er ikke skør.
Hvor?
Skør. Skør.
Fredwynn.
Octavio Coleman, Esquire.
Så sandelig.
Jeg ser dig, Fredwynn.
Og jeg ser dig.
Det fortalte jeg dig. Kan du huske det?
Ja. Og så kom du mig i et skab.
Sådan er livet.
Så fandt du vej hertil, hvor alt er tilgivet.
Hvad er det for et sted?
Det er stedet med transcendens.
Det er stedet, hvor...
...alt er perfekt...
...alt er rigtigt.
For du har ret, Fredwynn. Du har altid haft ret.
Du hører til her.
Velkommen hjem.
Jeg forstod det omsider. Det hele.
Spillet, Clara,
sammensværgelsen, mysteriet.
Der var kun et svar,
en perfekt, strålende sandhed.
Er det virkeligt?
Det er virkeligt, og det er ikke virkeligt.
Er jeg... Er jeg virkelig?
Du er det blå hold.
Din historie er din egen.
Må jeg blive?
Du må blive her for evigt.
Vil du blive her, Fredwynn?
Hvad skete der med ham?
Han er... et andet sted.
Skal vi ringe efter nogen?
Hvad vi end gør, hvor han end er,
så må vi sige, det ikke er virkeligt.
Nej, nej. Gør ikke det.
Gør ikke det.
Hvor han end er, så er det, han føler, virkeligt for ham.
Fredwynn?
Fredwynn, det er mig, Janice.
Kan du høre mig?
Jeg er her med Peter og Simone, dine holdkammerater.
Husker du det?
Vi har brug for dig, Fredwynn. Du skal komme tilbage.
-Kom nu. -Jeg vil ikke komme tilbage.
Jeg er Clara...
...og min historie er min egen.
Jeg vil ikke komme tilbage.
Det ved jeg, at du ikke vil.
Jeg kan lide det her.
Det ved jeg.
Det er virkeligt.
Vi er ikke virkelige.
Er vi ikke?
Men det, der sker for mig...
...er virkeligt.
Nej!
Du ved, det er slut, ikke?
Fredwynn, vi elsker dig.
Vi har brug for, at du kommer tilbage. Kom nu tilbage.
Men jeg kan lide det.
Der er dejligt, ikke? Der, hvor du er.
Andetsteds. Er det, hvad du kalder det?
Fredwynn, lyt til mig.
Jeg ved, hvordan det er at gennemgå noget svært.
Du føler, at du drukner, at du ikke kan få vejret,
og der er ingen vej ud.
Men der er en vej ud.
Her, med os.
Husk, at du sad i dineren, og servitricen.
Så huset, lommelygterne og skriften på væggen.
Fredwynn, vi elsker dig.
Vi har brug for, at du kommer tilbage.
Det er virkelig.
Det ved jeg godt.
Men vi er også virkelige.
Vær her. Vær sammen med os.
Hej. Hvordan går det?
Vær her med mig.
Okay.
Fredwynn.
Jeg har brug for dig, Fredwynn.
Hun får nettet ham.
Ja.
Han sagde, at ingen af os er virkelige.
Det er... interessant.
Ja.
Det hele startede med den urne.
Jeg tror, det startede lang tid før det.
-Hej. -Hej.
Hvordan har han det?
Jo... Han siger, at han vil tilbage til Claras hus.
-Janice... -Jeg ved det.
Han siger, der er noget, vi skal forstå.
Os alle sammen, sammen.
-Hej. -Hej.
-Tak, fordi du kom. -Selvfølgelig.
Han havde dit nummer. Han har alle vores numre.
Fredwynn... er du okay?
Det er tid til at fortælle dem sandheden.
Vi kender til urnen.
Vi ved, at Clara ikke var i den.
Vi er, som vi altid har været,
midt i vores historie.
Midten. Hør, Lee, hvis det bare er en historie,
skal vi afslutte den, synes du ikke?
Jo.
Nogle gange ville man ønske, man ikke vidste, der var noget bedre.
For så ville man ikke vide, hvad man gik glip af.
Man ville ikke vide, at andre mennesker har et bedre liv.
Men hvorfor skal det bedre liv
altid være et andet sted?
Hvorfor kan det ikke være lige her, hvor du står i dag?
Fordi jeg, Clara Torres,
sværger på, at skønhed er i øjnene på beskueren.
Den er omkring os, selv nu.
Måske skal vi bare have nye briller for at lære at se den.
Virtual reality handler om at blive transporteret et andet sted hen.
Det her er anderledes.
Det handler om at forstørre vores virkelighed, komme op og ud,
se verden omkring os på en helt ny måde.
Måske hvis vi ser, hvad der er muligt,
kan vi gøre det virkeligt sammen.
Det er mit krigsråb.
Vi skal engagere verden,
ikke trække os tilbage fra den.
Hvem er med mig?
Det har været en lang og snoet vej.
I.D.E.E.N.
Ti år.
Og aldrig et øjebliks tvivl fra nogen af os, vel?
Men nu er vi endelig klar
til afsløringen af I.D.E.E.N. 1.0.
Det er en fuldt funktionsdygtig,
netværksintegreret virtual-reality personlig-bruger interface,
der kører på det allerseneste
GS-Ojai-3-kredsløbssystem.
Tænd for jeres anordninger.
Vi må skære syv millioner mere i budgettet, min ven.
Jeg kan ikke høre dig.
Mine ører er fyldt med tyggelyde.
Vi kunne sælge reklamer.
Ja, men vi ville gøre det diskret.
-Som et lysmærke på en gaveæske. -Seriøst?
Reklamer?
Jeg prøver at skaffe dig pengene,
så du kan realisere din I.D.E.
Eller du kan skære syv millioner fra.
I et indbringende partnerskab med reklamer,
der henvender sig til personlige købevaner.
2,4 kilo?
Forventer du, at folk vil gå på gaden
med 2,4 kilo på hovedet?
-Vi skifter til grafit. -Nej.
Det ødelægger signalbehandlingen.
Hør nu.
Sådan vil folk bruge den tingest.
-Derhjemme? -Ja!
Sofasurfing, baby! Rid på bølgen!
Vores forskning har vist, at folk er villige til
at gå med de anordninger derhjemme
i op til syv timer ad gangen.
Sofakartofler med et kreditkort.
Minder.
Rigtige minder.
Folk vil ikke forandre verden.
De vil bare genopleve de øjeblikke,
der betyder noget for dem.
Men så vil de ikke prøve noget nyt.
Du bedøver dem.
Hvem har brug for fjernsyn, så man kan se sine gamle minder?
Fortiden vaskes ikke længere væk af tidens flodbølger.
Det kan være jeres for evigt.
Mine damer og herrer, tag jeres anordninger af.
Nu til kvinde, der er ansvarlig for alt det her.
Hendes vision.
Hendes I.D.E.
Mine damer og herrer, tag godt imod Clara Torres.
Clara, sig et par ord.
Mange tak.
Så alt det her, spillet,
var for at stille hende tilfreds, og jer selv.
Jeg troede, at jeg kunne gøre tingene... bedre.
Men jeg blev fortabt.
Jeg troede, at spillet kunne få mig til at huske, hvem jeg var.
Virkede det?
Hvorfor spørge hende? Det er ikke op til hende.
Du misforstår det.
Fredwynn har ret.
Det er ikke op til mig.
Det er op til ham.
Hej.
Jeg må gå med ham.
Hvad snakker du om? Du kan ikke gå.
Husker du den ting om...
...at jeg skulle gøre noget modigt, men var pinlig i stedet for?
Jeg troede, det var at synge.
Det gjorde jeg også.
Tak.
Jeg er bange for ham.
Han skal ikke gå alene.
Hold kæft, hvor er det mærkeligt.
Livet er mærkeligt. Nu går vi.
Vent, vent. Kan vi gå med ham?
-Kan vi hjælpe ham? -Selvfølgelig.
Kan du ikke se det? Alt er muligt.
Vi er det blå hold.
Og vores historie er vores egen.