Velkommen tilbake.
Som du vet utmerket godt, heter denne underholdningen
Dispatches From Elsewhere,
en tittel hvis relevans jeg selv ble klar over først nylig.
Hvis ikke dette er første gang du ser på en TV-serie,
noe vi alle vet at det ikke er,
vil du anta at vi raskt nærmer oss
slutten på reisen vår.
Men det stemmer ikke.
Selv om tiden vår sammen nærmer seg slutten,
er vi, slik vi alltid har vært, i midten av historien vår.
Ta Peter som et eksempel.
Ja, jeg kan gjøre det nå.
Og det er mye artigere enn jeg trodde, så jeg skal gjøre det igjen.
Peter er deg hvis 351 dager hadde gått, etter din telling,
siden den absolutt aller verste
kvelden i ditt liv.
Jeg tenker ikke litt langt fremover. Ta vare på deg selv.
Peter er deg hvis du mesteparten av livet
ikke klarte å riste av deg følelsen av at noe manglet.
Og så fikk du omsider smaken av ekte lykke.
Men så ble den bare borte.
Men så innser du noe en dag.
Noe som er like grusomt som det er opplagt.
At det virkelige problemet,
eller kanskje det eneste problemet,
bare er deg.
Jeg vet ikke. Det var ikke et vanskelig valg. Kake eller pai.
Jeg klarte ikke å velge. Jeg klarte ikke å ta et veldig lett valg.
Hva er grunnen til det, tror du?
Jeg tror jeg på et tidspunkt havnet i et slags spor uten å innse det.
Grunnskolen ble til videregående, som ble til universitetet og så jobb.
Og jeg har ingen anelse om hvem jeg er.
Jeg er ingen som helst.
Et øyeblikk, under leken, var jeg noen.
Vel, jeg følte at jeg var noen og prøvde å løpe i den retningen...
Jeg var som Per Ulv som løp utfor stupet. Forstår du hva jeg mener?
Hun spurte meg hvem jeg var,
så kikket jeg ned, og jeg bare svevde.
Jeg bare svevde i luften uten noe å stå på.
Jeg kan se at du har det veldig vanskelig.
Ja.
Men jeg tror faktisk dette er et tegn på ekte fremgang.
Virkelig? Takk for det.
Eller sier du det for å få meg til å suge videre på psykiatriens patte?
Beklager, det var en rar ting å si.
Jeg er sint.
Ikke på deg. Jeg...
Jeg er sint på meg selv.
Du tar dine første steg mot genuin selvutforskning.
Du åpner et hvelv du har holdt stengt så lenge at du har glemt innholdet.
Hva skjer om jeg åpner hvelvet og det er tomt?
Peter, er det rettferdig å si at du liker kake og pai like godt?
Ja, det vil være en rettferdig ting å si.
Ok.
Det er ikke noe galt med det.
Så hvorfor satte du et spørsmålstegn ved slutten?
Jeg er veldig redd.
Det er vel det veldig enkle svaret.
Jeg er redd. Jeg er redd. Jeg er redd.
Hva om du lagde en liste over ting,
store eller små, det spiller ingen rolle,
og du begynte å skrive ned dine ærlige reaksjoner til dem?
Ja, det kan jeg gjøre.
-Det kan jeg gjøre. -Bra.
Bare prøv å ikke dømme deg selv underveis.
Det er... Ok, det er et godt råd.
Man lærer ikke hvem man er bare ved å skru på en bryter.
Det er en prosess, en reise.
Det er en reise.
Omtrent hvor lang tid tar den reisen?
Jeg trenger ikke et spesifikt antall dager, men det vil hjelpe.
Man kan si en livstid.
Akkurat. Ja, det gir mening.
Jeg spør bare fordi Simone sa at jeg kunne ringe henne om et år.
Jeg tror ikke hun mente det bokstavelig.
ETT ÅR SENERE
Som jeg sa, er Peter deg
hvis du var akkurat i midten av historien din,
men fortsatt hadde til gode å finne ut én ting.
Er denne historien en komedie...
...en tragedie eller noe midt imellom?
Det er meg igjen. Tre ting.
Én: Historier består av mindre historier, som matrjosjkaer.
To: Matrjosjkaer er skjønne, men meningsløse.
Tre: Og dette er viktig, så følg med.
Historier er manipulasjoner av tid, rom og synspunkter.
De viser oss det de vil at vi skal se. Forstår du det?
Ta Simone som et eksempel.
Simone spiller en stor rolle i Peters historie.
Ta vare på deg selv, Lille Petter edderkopp.
Men Simones historie er også hennes egen.
Simone er deg hvis du noensinne har følt
at det eneste du kunne regne med her i livet, var å bli skuffet.
Peter og jeg går gjennom...
...en litt rar periode. Daten vår var helt katastrofal.
Å nei.
Jeg fortalte ham at vi ikke burde treffes.
Simone, dere to så ut til å passe så godt sammen.
Ja, vi fungerte godt sammen under leken, men...
...i det virkelige liv passer vi...
...passer vi ikke like godt sammen.
Jeg tror jeg så ham slik jeg trodde han kunne være,
ikke... den han egentlig var.
Jeg bare...
Jeg tror ikke han er klar for... Du vet.
Han har gjemt seg for verden så lenge
at han har glemt hvordan det er her ute.
Ja, ja.
-Hva er det? -Jepp.
Hva er det?
Hva holder du tilbake?
Simone, sånn er Peter.
Det er Peters greie. Men hva med deg?
Du sluttet på masterstudiet og sa opp jobben.
-Vel, de ga meg sparken. -Du sluttet å møte opp!
Og det er lett å legge merke til at din eneste venn
og nærmeste fortrolige, ser ut til å være en veldig lav eldre kvinne
som du bare har kjent i et par uker.
Kanskje jeg bare liker endringer. Endringer er bra, ikke sant?
-Endringer er bra. -Ja.
Endringer er veldig bra.
Men helt ærlig, Simone, handler dette om endringer
eller om å løpe?
Løpe og løpe og løpe?
Jeg mener, før eller senere må du stoppe opp
og si: "Ålreit, sånn er det.
Dette er meg. Lik meg eller ikke."
Vær djerv, vær modig, vær deg selv.
MISLIKER 1. NESEBLØDNINGER
2. BIFF TARTAR
...hold den foran, den andre ringen høyt oppe i lufta
og tell til tre! Da fester de seg sammen slik.
LIKER 4. TRYLLING
Det er en, så to og...
...tre!
LÆR DEG Å TRYLLE PRESTO TRYLLESKOLE
Vi har gjort det til en uvane
å sette ordene "bare en" foran ordet "tilfeldighet".
Er det fordi vi frykter nettet eller edderkoppen?
Hvor i helvete skal du?
Jeg er faktisk på feil sted. Jeg skal til...
Er du kledd og klar til å riste på den rumpa eller ikke?
Kom igjen, snuppa.
Vi skal ta godt vare på deg.
Ålreit, ålreit, ålreit!
-Er pusekattene klare til å stå på? -Ja!
Det liker jeg å høre.
Og sprett, og sprett, og sprett.
Ja, dans shimmy nå!
Når vi begynner å ta skritt fremover,
gir edderkoppen oss signaler om at vi er på rett spor,
sett at vi er modige nok til å se dem.
Simone.
-Hei. -Hei.
Peter, jøye meg.
Ja, helt vilt.
Oi, og jeg som trodde at jeg ikke visste hva jeg skulle bestille.
Nei, jeg har bare prøvd ting.
Opplevd nye ting, altså.
Det er veldig gøy.
-Bra for deg. -Takk.
Og du har selvsagt en fysisk liste, har du ikke?
Det har jeg.
"Hatter".
De står både under "liker" og "misliker".
Vel, jeg ble overrasket over hvor godt jeg liker hatter,
men også hvor mye jeg misliker å ha dem på meg.
Hele tiden tenker jeg: "Jeg har på meg en hatt."
-Jeg forstår det. -Ja. Ja.
Og... trylling.
Som... triks og sånn?
Illusjoner.
Jeg tuller ikke. Jeg kommer rett fra en time.
-Å? -Ja. Jeg drar som regel innom her.
Det ligger på hjemveien min.
Kult. På min også.
Jeg kommer fra en slags dansetreningsgreie.
Det er gøy og gøyalt. Det er gøy.
Det høres veldig gøy ut, og du ser kjempefin ut.
Takk for det.
Jeg vet ikke hva du skal om et par uker, men jeg...
Ja, jeg har avgangsshowet mitt da.
Jeg har invitert Janice. Hun kommer.
Fredwynn har ikke svart ennå.
Men... jeg vet ikke helt, hvis du er ledig...
Ja, jeg skal se om jeg er ledig.
Ikke føl deg tvunget til å komme.
Er dette kortet ditt?
Nei.
Ok.
Hun kom ikke. Det er greit, ikke sant?
Ingen stor sak. Vi har et show å fremføre, ikke sant?
Takk. Dette klarer vi.
Hva med dette?
Hvorfor gjør du dette mot meg?
Gi AbracaDebra en applaus, alle sammen!
Takk.
Tid for vår neste tryllekunstner.
Han vil forbløffe dere med dristigheten og ferdighetene sine.
Gi en stor applaus for Den utrolige Peter!
Simone!
Peter, det var veldig gøy.
Bortsett fra den delen der du nesten druknet. Det var grusomt.
Men jeg er... Jeg... Jeg er forbløffet.
Jeg er veldig glad for at du kom. Det betyr mye for meg.
Takk.
Vel...
Jeg skal la dere to få være...
-Janice, det trenger du ikke. -Å, se der.
Et bord med flyveblader og brosjyrer.
Jeg skal gå bort til flyvebladene og brosjyrene.
Jeg er glad for at du kom. Jeg visste ikke om du ville gjøre det.
Så fikk jeg øye på deg i tanken og...
Ok. Peter, jeg...
Får jeg begynne denne gangen?
Ja.
Jeg skal ikke fortelle deg at vi bør prøve igjen
fordi jeg har funnet ut hvem jeg er.
Det har jeg ikke.
Men jeg vet at jeg for aller første gang i livet
føler at jeg er på vei mot noe
fremfor å bare stå stille. Forstår du hva jeg mener?
Ja, jeg tror... Jeg tror jeg gjør det.
Får jeg vise deg noe?
Ja visst.
Er det listen over hva du liker og misliker?
Ja.
Ja. Jeg har...
Bare les tingene jeg liker.
"Å snakke med Simone.
Å kysse Simone.
Simones latter.
Å vite at jeg kommer til å se Simone senere.
At Simone leser listen over ting jeg liker."
Jeg skrev det så jeg kunne høre latteren din.
Jeg var et vrak da du traff meg.
Og jeg er nok det fortsatt.
Men en veldig smart kvinne fortalte meg nylig
at lykke ikke er noe man bare kan skru på med en bryter.
Det er en reise.
Og jeg forstår virkelig ikke hvorfor du og jeg ikke skulle...
...vurdere å ta den reisen sammen.
Fordi jeg liker deg veldig godt.
Jeg hørte hva du sa og tenkte mye på saken.
Jeg vet at visse ting vil bli veldig vanskelige.
Og jeg forstår at visse ting
vil være helt nye for meg,
og jeg vil trolig kludre dem til noen ganger.
Men én ting jeg kan love deg...
...er at jeg virkelig ønsker å prøve.
Fordi det finnes én ting...
...som jeg har visst veldig lenge
hva jeg føler om, og det er deg.
Historier er djerve handlinger og øyeblikk med sannhet.
Jeg vil ikke være anmassende.
Jeg har ikke gjort dette på veldig lenge,
og jeg er nervøs.
Vel...
...jeg har aldri gjort dette.
Og...
...jeg har veldig mye angst.
Men på en god måte.
ETT ÅR SENERE
Hei.
Huff, jeg er så lei for det. Vekkerklokken min ringte ikke.
Jeg slo ikke på vekkerklokken min.
Vel, jeg vet at dette bare er jubileet for leken
og ikke vårt faktiske jubileum,
men den dagen vi ble et lag, var også den dagen vi møttes,
og... det er en veldig viktig dag for meg.
Uansett, denne er til deg.
Peter.
Herregud.
Rottene mine.
Ja.
MRS. FRISBY OG NIMHS ROTTER
Jeg elsker den. Den er perfekt.
Så godt å høre.
Ok.
-Min tur. -Hva mener du med det?
Tror du at du er den eneste romantikeren av oss?
Kom igjen.
Hvor bringer du meg?
Herregud. Du hater det, gjør du ikke?
Beklager. Jeg sa til meg selv: "Dette er enten den beste
eller den verste ideen du har hatt."
Jeg vet ikke helt. Det virket som leken var første gang
du virkelig bød på deg selv, og jeg...
Jeg ville hedre det.
Og jeg...
Jeg ville du skulle se deg selv slik jeg ser deg.
Si noe, er du snill.
Dette er det rareste...
...og snilleste noen har gjort for meg noensinne.
-Godt nok for meg. -Jeg elsker det.
-Gjør du det? -Ja, virkelig.
Jeg ser så vakker ut.
Ja. Vel, det er typen min.
Ja.
Du, hvor er alle sammen?
Det sensomotoriske stadiet, det pre-operasjonelle stadiet,
det konkret-operasjonelle stadiet og det formal-operasjonelle stadiet.
Det stemmer, Janice.
Men hva er ulempene eller hullene i Piagets teori?
Vel, han studerte bare sine egne barn
og tok aldri med kultur eller sosialt samspill i beregningen,
ei heller sosioøkonomiske forskjeller.
-Men bortsett fra det... -Traff han spikeren på hodet.
Janice er deg hvis du noensinne har bekymret deg for
at dine beste dager ligger bak deg.
Jeg savner ham.
Jeg savner å snakke med ham.
Jeg vet at han er hos meg ennå og alt det der,
men det blir stadig vanskeligere å høre stemmen hans. Jeg savner ham!
Jeg savner laget mitt.
Jeg savner livet mitt.
Vel, kanskje det er på tide å rive av noen flere flyvebladslapper.
Nei, nei. Leken er over.
Kom igjen, leken er aldri over.
Vi er alltid midt oppi den helt til vi ikke er det.
Så jeg syns vi kanskje burde leke så hardt vi kan
mens vi fortsatt har muligheten.
Jeg vet ikke helt.
Kom igjen. Du ba meg bli værende for å plage deg. Det husker du vel?
Så nå plager jeg deg.
Få ræva i gir.
Jeg forstår også tid, vet du.
Ok.
HØGSKOLEN I PHILADELPHIA
Gjør det.
Noen ganger handler historier om å gjøre dem til sine egne.
Vi sier oss ferdig for i dag. Vi ses på torsdag.
Jeg er her! Jeg er her! Jeg er her!
-Hallo. Hei. -Jeg er her! Jeg er her!
Ta det med ro. Simone var også veldig sen.
Godt å høre.
-Peter? -Ja.
-Se på deg. -Ikke verst, hva?
-Vel, det er stort. -Ja.
Gratulerer med lek-jubileet.
Gratulerer. Heia det blå laget!
Heia det blå laget!
Ja.
Hvor er Fredwynn?
Aner ikke. Alle er visst sene i dag.
Fredwynn er aldri sen.
Han sier at "treghet er en moralsk svakhet".
Fredwynn har ikke tekstet meg tilbake på veldig lenge.
Vent nå litt. Når så noen av oss Fredwynn sist?
Jøye meg.
Det er rett rundt hjørnet.
Fredwynn?
Det er meg, Janice!
Jeg er her med Peter og Simone!
-Kan du slippe oss... -Den er åpen.
Å, dette er rart.
Er du der inne, kompis?
Fredwynn?
Er du her?
Fred...
Å, Fredwynn.
Akkurat nå tenker du vel:
"Hva med deg, Fredwynn?
Overvant du frykten din?
Fant du ditt sanne jeg?
Gjorde du historien din til din egen?"
Vel, jeg gjorde mye mer enn det.
Jeg er deg hvis du noensinne har mistenkt
at ting ikke var slik de virket som.
Hvis du følte at mystiske krefter var involvert.
Hvis du visste at du ikke ville klare å hvile før sannheten var avdekket.
Torres: T-O-R-R-E-S.
Fornavn: Clara.
Ingenting? Ingenting.
Dere har ikke dødsattesten hennes?
Ok. Alternativer.
Det første: menneskelig svikt.
Clara Torres døde, men papirarbeidet ble forlagt,
stjålet eller spist av midd.
Hva navnet mitt er? Fredwynn.
Fredwynn. Fredwynn.
Etternavnet mitt?
Hva er etternavnet mitt?
Andre alternativ: Clara er død,
men hun døde ikke i Philadelphia.
Ok. Ingenting. Fornavn: Clara.
T-O-R-R-E-S.
Fornavn: Clara.
Hva navnet mitt er?
Alternativer. Fornavn: Clara.
Du må ha etternavnet? Ingenting?
Fornavn: Fredwynn. T-O-R-R-E-S.
Torres.
Nevnte jeg at jeg hadde sluttet å sove?
Frem til nå hadde det virket som verden besto av
en rekke gåter som hang sammen.
Og det fine med gåter er at de alltid kan løses.
Jeg måtte bare finne mønsteret.
Det grunnleggende prinsippet, den sentrale tesen,
løsningen som ville få alt til å gi mening.
Nevnte jeg at jeg hadde sluttet å sove?
Menneskelig svikt. Fornavn: Clara.
Nevnte jeg at jeg hadde sluttet å sove?
La oss gi deg litt hjelp. Hva navnet mitt er?
Vis meg! Hvor? ...spist av midd.
Jeg hadde sluttet å sove. T-O-R-R-E-S.
...at jeg hadde sluttet å sove?
Og det var da det skjedde.
Jeg er ikke gal.
Jeg er ikke gal. Jeg er ikke gal.
Hvor?
Gal. Gal.
Fredwynn.
Octavio Coleman.
Ja visst.
Jeg ser deg, Fredwynn.
Og jeg ser deg.
Jeg fortalte deg det. Husker du det?
Ja. Og så satte du meg i et skap.
Sånn er livet.
Men så fant du veien hit, der alt er tilgitt.
Hva slags sted er dette?
Dette er oversanselighetens plass.
Det er stedet der...
...alt er perfekt...
...alt er rett.
Fordi du har rett, Fredwynn. Du har alltid hatt rett.
Du hører hjemme her.
Velkommen hjem.
Endelig forsto jeg det. Alt sammen.
Leken, Clara,
konspirasjonen, mysteriet.
Det fantes bare ett svar.
En perfekt, skinnende sannhet.
Er dette ekte?
Det er ekte, men samtidig ikke.
Er jeg... Er jeg ekte?
Du er det blå laget.
Historien din er din egen.
Får jeg bli her?
Du kan bli her for alltid.
Vil du bli her, Fredwynn?
Hva har skjedd med ham?
Han har... dratt til et annet sted.
Vel, skal vi ringe noen?
Hva enn vi gjør, hvor enn han er,
må vi fortelle ham at det ikke er ekte.
Nei, nei, nei. Ikke gjør det.
Ikke gjør det.
Hvor enn han er, hva enn han føler, så er det ekte for ham.
Fredwynn?
Fredwynn, det er meg, Janice.
Hører du meg?
Jeg er her sammen med Peter og Simone, lagkameratene dine.
Husker du oss?
Vi trenger deg, Fredwynn. Vi trenger at du kommer tilbake.
-Vær så snill. -Jeg vil ikke komme tilbake.
Jeg er Clara...
...og historien min er min egen.
Jeg vil ikke komme tilbake.
Jeg vet at du ikke vil det.
Jeg trives her.
Jeg vet det.
Dette er ekte.
Vi er ikke ekte.
Er vi ikke det?
Men det som skjer med meg...
...er ekte.
Nei!
Du vet dette er slutten, ikke sant?
Fredwynn, vi er glad i deg.
Vi trenger at du kommer tilbake. Kom tilbake, vær så snill.
Men jeg liker det.
Det er fint, er det ikke? Stedet der du er?
Annetsteds. Er det hva du kaller det?
Fredwynn, hør på meg.
Jeg vet hvordan det er å gå gjennom noe vanskelig.
Du føler at du drukner, at du ikke får puste
og at det ikke finnes noen utvei.
Men det finnes en utvei.
Her, hos oss.
Men husk de gangene vi satt i kafeen, og servitøren.
Og deretter huset, lommelyktene og all skriften på veggene.
Fredwynn, vi er glad i deg.
Vi trenger at du kommer tilbake. Vær så snill.
Det er ekte.
Jeg vet det er det.
Men vi er også ekte.
Vær her. Vær hos oss.
Hei. Står til?
Vær her sammen med meg.
Ok.
Fredwynn.
Jeg trenger deg, Fredwynn.
Hun vil få skikk på ham.
Ja.
Han sa at ingen av oss er ekte.
Det er... interessant.
Ja.
Alt begynte med den urnen.
Jeg tror det begynte lenge før det.
-Hei. -Hei.
Hvordan har han det?
Vel... Han sier han vil dra tilbake til Claras hus.
-Janice... -Jeg vet det.
Jeg vet det. Men han sier at det er noe vi må forstå,
alle sammen.
-Hei. -Hei.
-Takk for at du kom. -Bare hyggelig.
Han hadde nummeret ditt. Han har alle numrene våre.
Fredwynn... går det bra med deg?
Jeg tror det er på tide at du forteller dem sannheten.
Vi vet om urnen.
Vi vet at Clara ikke var i den.
Vi er, slik vi alltid har vært,
midt i historien vår.
I midten. Hør her, Lee, hvis alt dette bare er en historie,
syns jeg vi bør fullføre den. Gjør ikke du det?
Jo.
Noen ganger skulle man ønske at man ikke visste at det fantes noe bedre.
For da ville man ikke visst hva man gikk glipp av.
Man ville ikke visst at andre personer har et bedre liv.
Men hvorfor må dette bedre livet
alltid være et annet sted?
Hvorfor kan det ikke være der dere er, akkurat her, i dag?
Fordi jeg, Clara Torres,
sverger på at skjønnhet kommer an på øyet som ser.
Vi er omgitt av den, til og med nå.
Kanskje vi bare trenger nye briller for å lære hvordan vi skal se den.
Virtuell virkelighet handler om å bli transportert til et annet sted.
Dette er annerledes.
Dette handler om å forsterke virkeligheten vår. Komme oss ut
og se verdenen rundt oss på en helt ny måte.
For kanskje, når vi ser hva som er mulig,
kan vi gjøre det virkelig sammen.
Dette er mitt kampsignal.
Vi må engasjere verden,
ikke vike unna den.
Hvem er med meg?
For en lang og snirklete vei det har vært.
I.D.E.E.N.
Ti år.
Og ingen av oss har noensinne vært i tvil, har vi vel?
Uansett, her er vi, endelig klare
for avdukingen av I.D.E.E.N. versjon 1.0.
Dette er et fullstendig operativt
nettverksintegrert VR-brukergrensesnitt
som drives av det aller nyeste
GS-Ojai-3-kretssystemet.
Ta på apparatene deres, er dere snille.
Å, vi må redusere budsjettet med syv millioner til, kjære deg.
Jeg hører deg ikke.
Ørene mine er fylt med tyggelyder.
Du vet, vi kan selge reklame.
Jeg vet det, jeg vet det. Men vi kan gjøre den diskré.
-Som en lysende gavelapp på en pakke. -Seriøst?
Reklame?
Jeg prøver virkelig å skaffe deg pengene
til å virkeliggjøre I.D.E.E.N. din.
Eller du kan kutte syv millioner til.
Nå, i et lukrativt partnerskap med tredjepartsannonsører,
med mål om å vise personlig tilpasset reklame.
2,4 kilo?
Forventer du at folk skal gå ned gaten
med 2,4 kilo på hodene sine?
-Vi kan bytte til grafitt. -Nei.
Da får vi problemer med signalbehandlingen.
Du.
Det er slik folk vil bruke denne tingen.
-Hjemme? -Ja!
Sofasurfing, baby! Ri på bølgen!
Undersøkelsene våre har vist at folk er villig
til å ha på seg apparatene hjemme
i opptil syv timer av gangen.
Sofagriser som har registrert et kredittkort hos oss.
Minner.
Ekte minner.
Folk vil ikke forandre verden.
De vil bare gjenoppleve øyeblikkene
som betyr noe for dem.
Man da vil de ikke gjøre noe nytt.
Du doper dem ned.
Hvem trenger TV når man kan sitte og glo på sine gamle minner?
Fortiden din blir ikke lenger skylt vekk av tidens vann.
Den kan være din for alltid.
Mine damer og herrer, vennligst ta av apparatene deres.
Her kommer kvinnen som står bak alt dette.
Visjonen...
...og I.D.E.E.N.
Mine damer og herrer, ta vel imot Clara Torres.
Clara, si noen ord, er du snill.
Tusen takk skal dere ha.
Så alt dette, leken,
skulle veie opp for det du gjorde mot henne, mot deg.
Jeg trodde jeg kunne gjøre ting... bedre.
Men jeg surret meg bort.
Jeg trodde denne leken kanskje kunne hjelpe meg å huske hvem jeg var.
Virket det?
Ikke spør henne. Det er ikke opp til henne.
Du ser ikke poenget.
Fredwynn har rett.
Det er ikke opp til meg.
Det er opp til ham.
Hei.
Jeg må bli med ham.
Hva snakker du om? Du kan ikke dra.
Husker du den tingen med...
...at jeg ville dumme meg ut i et forsøk på å gjøre noe modig?
Jeg trodde det var syngingen.
Jeg også.
Takk.
Jeg er bekymret for ham.
Han trenger ikke å dra alene.
Dæven steike, dette er skikkelig rart, folkens.
Livet er rart. Kom an.
Vent, vent. Mener du at vi kan bli med ham?
-Vi kan hjelpe ham? -Selvsagt.
Skjønner du det ikke? Alt er mulig.
Vi er det blå laget.
Og historien vår er vår egen.